КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6594/2024                                     
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            27 грудня 2024 року                                                                         м. Київ
                                                                                                                       Справа № 756/5826/23
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека»  на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року   та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Головченком Артемом Олександровичем , на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року,  ухвалені у складі судді  Ткач М.М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,
встановив:
 
У травні 2023 року  позивач ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду міста Києва  з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» стягнення грошових коштів у сумі 162 122 грн. 46 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.09.2021 між нею та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено Договір № 352В/08/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) пакет «Максимальна турбота» з 6-13 тижнів - до пологів (одноплідна вагітність), за умовами якого вартість медичної допомоги за умовами договору склала 44685 грн., які були сплачено позивачем у повному обсязі на підставі рахунку-фактури № 63232 від 26.08.2021 року, згідно фіскального чеку № 42352 від 26.08.2021 року. Однак, відповідачем усупереч зазначеного договору послуги за цим договором не були надані позивачу, від відповідача надходили смс-повідомлення про скасування запланованих візитів до лікарні. 05.04.2023 року на адресу відповідача було спрямовано адвокатський запит щодо надання прейскуранта цін медичних послуг станом на 26.08.2021 року та копію акта приймання-передачі наданих послуг за зазначеним договором, на що 19.04.2023 року надано відповідь, з зазначенням, що надання акта є інформацією із обмеженим доступом. 
Крім того, 11.02.2022 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем укладено Договір № 123Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс», згідно якого медичний заклад взяв на себе зобов`язання по наданню акушерської допомоги (проведення пологів) після укладення договору з пацієнтом (з дня його підписання). Вартість послуг за цим договором склала 95250 грн. З метою виконання платіжних зобов`язань, визначених п.8.1. договору, на підставі рахунку-фактури позивачем на користь відповідача було сплачено грошові кошти у розмірі 95250 грн., що підтверджується чеком № 47190 від 11.02.2022 року.
 Разом з тим, відповідачем не були надані послуги за договором № 123Р/02/2022, з підстав як стверджує медичний заклад того, що заклад припиняє роботу пологового будинку, оскільки має об`єктивні причини, а саме пологова будівля обстріляна та пошкоджена російськими окупантами, в районі розташування закладу ведуться активні бойові дії з обстрілами та ракетними ударами. У спосіб звернення на електронну пошту відповідача у квітні, червні та грудні 2022 року були спрямовані письмові повідомлення про розірвання договору № 123Р/02/2022 з проханням повернути попередню оплату за вказаним вище договором. 
Крім того, відповідно до положень п.10.1. зазначеного договору, передбачено , що дія цього договору може бути достроково припинена, у разі, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). У такому випадку пацієнту, на вимогу, повертається сплачена сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.  У зв`язку із ненаданням послуг ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», позивач була змушена звернутися до іншого медичного закладу, а тому послуги відповідачем за цим договором надані їй не були. Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину в іншому медичному закладі.  Як зазначає позивач, відповідач не надав їй обумовлених укладеними договорами послуг та не повернув отриманих на підставі вказаних договорів коштів. 
Ураховуючи зазначене, позивач просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на її користь грошові кошти сплачені нею, а саме: вартість попередньої оплати за договором № 352В/08/2021 від 26.08.2021 у розмірі 44685 грн.; вартість попередньої оплати за договором № 123Р/02/2022 від 11.02.2022 у розмірі 95250 грн., суму інфляційних втрат за період з 01.04.2022 року по 01.03.2023 року у розмірі 19230 грн. 96 коп., 3% річних за період з 01.04.2022 року по 01.04.2023 року у розмірі 2956 грн. 50 коп.
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 93 450 грн., 3 % річних у розмірі 2734  грн. 37 коп., інфляційні витрати в розмірі 18 209 грн. 25 коп.
В решті заявлених позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь держави судовий збір у розмірі 1143 гривні 93 копійки.
 
У грудні 2023 року до Оболонського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_1 - Головченка А.О. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 58 000 грн.
Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року заяву задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 8500 гривень.    У решті заявлених вимог - відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням, відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека»  звернувся  з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на передчасність звернення позивача до суду першої інстанції, у зв`язку з відсутністю порушеного права у позивача з огляду на дію форс-мажорних обставин на території України.
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема зазначає, що розділом 9 договору ведення пологів передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором. Так, у п. 9.3 договору  визначено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки за цим договором.
Відповідно до п.9.4 договору до форс-мажорних обставин сторони відносять: стихійні лиха (циклони, повені, землетруси, тощо), війну і воєнні дії, заколот, блокаду, масові заворушення, страйки, безпорядки та інші протиправні дії; технологічні фактори (аварії, пожежі, тощо); дії, бездіяльність або нормативно-правові акти державних, виконавчих органів влади та місцевого самоврядування, спрямовані на припинення або призупинення виконання дій за цим договором, та які перешкоджають нормальній діяльності сторін, в тому числі, зміни в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини сторін цього договору.
Пунктом 9.5 договору визначено, що сторона, яка не може виконувати свої договірні відносини внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 договору, повинна проінформувати про це іншу сторону, а також підтвердити належним чином цей факт.
Разом з тим, позивачем у відповідності до умов договору про надання медичних послуг 11 лютого 2022 року було сплачено на користь ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" одноразово у формі 100% передплати по договору ведення у розмірі 95 250 грн., що складалась з основної суми договору ведення- вартість із 11% знижкою у сумі 93 450 грн та страхового платежу «Безпечні пологи розширена», Програма 1 вартістю 1800 грн.
Звертає увагу, що згідно договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003695 від 11.02.2022 року, сплачена позивачем сума у розмірі 1800 грн. сплачена на користь страховика ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».
Наголошує, що суд першої інстанції відповідно до п. 10.1 договору ведення, не врахував, що договір припиняється у разі проведення пологів пацієнта в іншому лікувальному закладі або місці. Позивачем було надано копію свідоцтва про народження, згідно якого дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак вважає договір ведення між позивачем та відповідачем припинився 01.04.2024 року, у зв`язку з проведенням пологів у іншому лікувальному закладі.
А також у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Торгово-промислова палата України листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року підтвердила, що факт агресії росії віднесено до форс-мажорних обставин. Наведене унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків перед позивачкою, оскільки будівля пологового будинку на вул. Квітки Цісик 56 у м. Києві , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі-Водиці, зазнала обстрілів і була пошкоджена.  
З 6 березня 2022 року медичний заклад  ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку із веденням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, був вимушений призупинити свою роботу у Пуща-Водиці та не приймав пацієнтів до 1 вересня 2022 року.
З початку повномасштабного вторгнення пологовий будинок надавав медичну допомогу пораненим військовослужбовцям ЗСУ, територіальній обороні, мирним жителям, породіллям, новонародженим, десятки людей отримали притулок у пологовому будинку у якості укриття від ворожих снарядів, зокрема через що і була неодноразово обстріляна будівля Пологового будинку, яка зазнала значних пошкоджень, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження.
Апелянт наголошує, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності ТОВ «Лелека» та з огляду на положення ст. 617 ЦК України та наявності у ТОВ «Лелека» форс-мажорних обставин, не можуть застосовуватись.
Звернув увагу суду на те, що позивач звернулась з письмовою вимогою до ТОВ "Пологовий будинок "Лелека"  про повернення коштів лише 18 квітня 2023 року, (яка отримана відповідачем), а тому у суду були відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних з квітня 2022 року.
Вбачає підстави для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позовних вимог позивача  з огляду на передчасність такого звернення позивача до суду у зв`язку з відсутністю порушеного права з огляду на дію форс-мажорних обставин на території України.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - Головченко А.О. просить апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Зазначає, що враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 та Верховного Суду в постанові від 23 листопада 2022 року в справі № 359/4749/20 вбачається, що підтвердженням факту настання форс-мажорних обставин є Сертифікат Торгово-промислової палати України, який відповідач не надав під час розгляду справи, тоді як лист ТПП України не є автоматичною та беззаперечною підставою для звільнення винної сторони договору від відповідальності за його невиконання.
Вважає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права, оскільки після отримання неодноразових вимог про повернення коштів та підтвердження відповідачем про їх отримання, не повернув попередню оплату за договором про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів у розмірі 93 450 грн., а тому судом вірно застосовано норма ч.2 ст. 625 ЦК України про стягнення 3% річних та інфляційних витрат.
 
            Не погоджуючись з додатковим рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Головченко А.О. подав апеляційну скаргу, в якій спросить задовольнити апеляційну скаргу та збільшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача,  з 8500 грн. до 58 000 грн., оскільки така вартість правової допомоги складається з вартості наданих послуг позивачу - 28 000 грн.,  та зазначені витрати вже фактично понесені позивачем, та суми гонорару успіху - 30 000 грн., яка має бути сплачена згідно з договором.  Проте зазначені обставини безпідставно не були прийняті до уваги судом першої інстанції та необґрунтовано занижено  вартість наданих послуг, що підлягає відшкодуванню відповідачем. 
Також просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу : за складання апеляційної скарги на додаткове рішення у сумі 3000 грн.,  за складання відзиву на апеляційну скаргу відповідача - 3000 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення представник ТОВ  «Пологовий будинок «Лелека» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, вважає стягнену суму витрат на правничу допомогу у розмірі 8500 грн. достатньою, а додаткове рішення суду законним та обґрунтованим.
Заперечував проти визначеної суми витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн, посилаючись на неспівмірність з обсягом виконаних робіт.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України ( в редакції на час призначення справи до розгляду судом апеляційної інстанції), апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
 
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2021 року між ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" та ОСОБА_1 був укладений договір № 352В/08/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) (одноплідна вагітність) пакет "Максимальна турбота", з 6-13 тижнів до пологів  п.2.1 якого передбачено, що медичний заклад приймає на себе зобов`язання надати пацієнту медичну допомогу, що полягає в проведенні циклу амбулаторного спостереження вагітності пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, та стандартів медичної допомоги з амбулаторно спостереження вагітності, затверджених в медичному закладі, а пацієнт зобов`язується прийняти і виконувати медичну допомогу та сплатити на умовах договору.
Відповідно до п. 5.2 договору вартість послуг становить 44 685 грн., яка відповідно до п. 5.3 сплачується пацієнтом одноразово у формі 100 % передплати в день підписання договору.
 11 лютого 2022 року між ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" та ОСОБА_1 був укладений договір № 123Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет "Люкс", п.2.1 якого передбачено, що медичний заклад приймає на себе зобов`язання надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього, а пацієнт зобов`язується прийняти медичну допомогу за даним договором та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначені даним договором.
Відповідно до п. 8.1 договору вартість послуг становить 95 250 грн., яка відповідно до п. 8.4 сплачується пацієнтом одноразово у формі 100 % передплати в день підписання договору.
Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.
Крім того, 11 лютого 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", в особі агента ТОВ "Пологовий будинок "Лелека", укладено договір добровільного медичного страхування №7619/999/318/210003695, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 застрахувалась на випадок настання страхових випадків, передбачених договором, сума страхового платежу - 1800 грн.; вигодонабувачем визначено страхувальника; строк дії договору - до 11 лютого 2023 року.
Згідно з рахунком-фактурою № 71568 від 11 лютого 2022 року вартість послуги "родопоміч через природні родові шляхи при одноплодовій вагітності, палата «Люкс», становить 95 250 грн., до вказаної суми також включено  суму страхового платежу "Безпечні пологи розширена", що становить  1800 грн., 
Вказана сума на рахунок ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" була сплачена позивачем, що підтверджується чеком № 47190 від 11 лютого 2022 року ( а.с. 26, т. 1)
До вказаної суми увійшов страховий платіж - 1800 грн., передбачений Договором добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003695 від 11 лютого 2022 року, сплачений на користь страховика - ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія".
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.
Згідно з договором добровільного медичного страхування № 7619/999/318/210003695 від 11 лютого 2022 року  ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" виступає страховим агентом, який діє від імені та за дорученням страховика і виконує частину його страхової діяльності, а саме: укладає договори страхування, одержує страхові платежі, виконує роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком (ст.15 Закону України "Про страхування").
 
Згідно з п. 10.1 договору № 123Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет "Люкс", такий може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин розірвання договору. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта, при цьому, пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за договором сума вартості договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.
У разі розірвання договору до закінчення терміну його дії за ініціативою пацієнта або медичного закладу, а також внаслідок медичних показань, що свідчать про недоцільність або неможливість надання подальшої медичної допомоги, пацієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання/припинення договору повертається сплачена за договором сума вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.
Крім того, передбачено, що дія договору припиняється також у разі, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за договором сума вартості договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.
Позивач ОСОБА_1 зверталася до відповідача з заявами про повернення грошових коштів, оскільки медичні послуги їй надані не були і дитину вона народжувала в іншому пологовому будинку. З наявного в матеріалах справи електронного листування сторін вбачається, що відповідачем ТОВ " Пологовий будинок "Лелека"  02 квітня 2022 року підтверджено факт звернення  позивача ОСОБА_1 з заявою про повернення коштів.
Таким чином, з 02 квітня 2022 року у відповідача ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" виникло зобов`язання щодо повернення позивачу сплачених грошових коштів.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги,  суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" не виконав умови Договору №123Р/02/2022 від 11 лютого 2022 року, медичні послуги позивачу ОСОБА_1 не надав, проте грошові кошти у розмірі 93 450 грн., сплачені позивачем в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за договором, усупереч приписам п. 10.1 договору, не повернув.
Крім цього, відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо повернення ОСОБА_1 грошових коштів, а тому у останнього виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу  3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції .
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Судом установлено, що відповідач не виконав умови договору № 123Р/02/2022 від 11 лютого 2022 року  про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс» і сплачені кошти за  договором 93 450 грн. (за вирахуванням страхового платежу), не повернув.  
При цьому, умовами договору передбачено право позивача відмовитись від договору в односторонньому порядку, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги. Також договір припиняється у разі неможливості  його виконання, проведення пологів в іншому медичному закладі.
Відповідно до наданих доказів, позивач народила дитину в іншому медичному закладі - ТОВ «Ісіда» , що підтверджується оплатою послуг за рахунком № НОМЕР_1 від 01.04.2022 року, відповідно до якого вартість  послуги «Мої пологи» складає 27 000 грн., сума на рахунок ТОВ «Ісіда» була сплачена 01.04.2022 року згідно з  чеком № 136907. 
Позивач зверталася до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів у квітні 2022 року та 02 квітня 2022 року представником відповідача було  надано відповідь у електронному листуванні про те, що запит на розірвання договору прийнято.
Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд першої інстанції вірно виходив із того, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку РФ.   Проте, обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.
Наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивача права на повернення сплачених ним грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.
За таких умов, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що договір  №123Р/02/2022 від 11 лютого 2022 року  про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс»,  укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Пологовий будинок Лелека", слід вважати припиненим, у зв`язку з односторонньою відмовою від нього, відповідно до ст.ст. 611, 907 ЦК України. Враховуючи те, що позивач  надіслала відповідачу вимогу про розірвання договору та повернення коштів, яка останнім виконана не була, наявні підстави для стягнення сплачених позивачем грошових коштів.
Крім цього, оскільки відповідач ТОВ "Пологовий Будинок " Лелека" прострочив виконання зобов`язань щодо повернення позивачу грошових коштів, а тому  на вимогу позивача, на підставі ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернулася до відповідача    ТОВ «Пологовий будинок «Лелека»  з відповідною вимогою про повернення коштів лише 18 квітня 2023 року, а тому відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України)
Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до  ст.89 ЦПК України суд оцінює докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним  у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів враховує, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 Цивільного кодексу України (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21, від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21).
Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №  916/3027/21 зроблено висновок, відповідно до якого суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє  доводи апеляційної скарги про те, що   ОСОБА_1 звернулася до медичного закладу з письмовою вимогою лише 18 квітня 2023 року, оскільки таке твердження спростовується  копією електронної переписки  позивача та адміністратора ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», з якої вбачається, що 02 квітня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було прийнято запит ОСОБА_1 на розірвання договору, та зміст якої дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст, а тому таке  має доказове значення.
Враховуючи наведене, суд правильно встановив, що договір між сторонами припинений з 11 квітня 2022 року (через п`ять робочих днів з моменту отримання повідомлення ), а тому вірно визначив період (з 11 квітня 2022 року по 01 квітня 2023  року), за який підлягає стягненню з відповідача  на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги щодо звільнення від відповідальності у зв`язку з форс-мажорними обставинами - війною, висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.
Дійсно, виконання зобов`язання під час форс-мажорних обставин стає неможливим, тому законодавство звільняє від відповідальності за порушення такого зобов`язання, але не від виконання зобов`язання загалом.
Так, пологовим будинком не заперечувалась неможливість виконання зобов`язань по веденню вагітності та народженню дитини позивачем.
Крім того, договором передбачено наслідки розірвання договору  - повернення сплаченої суми, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги.
Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договорів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони підлягають поверненню за виключенням страхових платежів, оплати послуг, які були надані, з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми.
Безпідставне збереження відповідачем коштів, сплачених позивачем за договором №123Р/02/2022 від 11 лютого 2022 року, який не був виконаний, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст.625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.
У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договором. Посилання відповідача на значні пошкодження будівлі пологового будинку, що потребує значних фінансових витрат та зусиль для відновлення попереднього стану, через що ТОВ «Лелека» опинилось у скрутному матеріальному становищі, не підтверджуються належними та допустимими доказами та відхиляються апеляційним судом.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
 Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ОСОБА_1 ухвалено  обґрунтоване рішення про їх часткове задоволення.
 
Доводи апеляційної скарги позивача на додаткове  рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року  колегія суддів також відхиляє виходячи з наступного. 
Так, матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, сторона позивача просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 58 000 грн. та надала докази на підтвердження понесених витрат.
У підтвердження понесення витрат на правничу стороною позивача було надано в якості доказів: договір про надання правової допомоги № 08/23 від 28.03.2023, Договір про співпрацю від 30.06.2022, рахунок-фактуру №СФ-0015 від 28.03.2023, платіжну інструкцію №@2PL848419 від 31.03.2023, квитанція до інструкції, рахунок-фактуру №СФ-0034 від 19.05.2023, інформаційне повідомлення про зарахування коштів №@2PL758840 від 09.06.2023, рахунок-фактуру №СФ-0062 від 21.08.2023, інформаційне повідомлення про зарахування коштів №@2PL158088 від 24.08.2023, рахунок-фактуру №СФ-0059 від 04.08.2023, інформаційне повідомлення про зарахування коштів №@2PL157839 від 24.08.2023, рахунок-фактуру №СФ-0081 від 21.11.2023, інформаційне повідомлення про зарахування коштів №@2PL526084 від 22.11.2023, акт прийому-передачі від 01.12.2023, докази направлення заяви відповідачу.
Також в матеріалах справи міститься договір № 08/23 про надання правової допомоги від 28 березня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Альфа Адвокат Консалтинг», та договір б/н про співпрацю між адвокатом Головченко А. та Вербіною О.Л. 
Задовольняючи частково заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу,  суд першої інстанції, проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом послуг, а також подані ним документи, дійшов висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), її складності, не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, беручи до уваги часткове задоволення позову, заперечення сторони відповідача щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 8 500 грн.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
 
Відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на правову допомогу визначаються згідно договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, тобто у розумінні ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.  
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
             Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.  
Відповідно до вимог  ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України,  у разі недотримання  вимог частини  четвертої цієї статті суд може,  за клопотанням іншої сторони,  зменшити розмір  витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності  витрат покладається  на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення  витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
            Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, беручи до уваги часткове задоволення позову,  заперечення  сторони  відповідача щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 8500 грн.
 
Як вбачається з розрахунку  суми витрат на правову допомогу,  заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу складається з наступного :  консультація  позивача адвокатом - 500 грн., складання позовної заяви та здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, вивчення судової практики, складання вимоги про повернення попередньої оплати - 12 000 грн., участь адвоката в судовому засіданні 27 липня 2023 року, враховуючи час на дорогу - 4000 грн.,  вивчення відзиву на позовну заяву та складання  відповіді на відзив -  3500 грн.,  участь адвоката в судовому засіданні 07 вересня 2023 року та 27 листопада 2023 року, враховуючи час на дорогу - по 4000 грн.,  всього - 28 000 грн. Додатковий гонорар у разі досягнення мети представництва та ухвалення рішення на користь позивача - 30 000 грн. 
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2023 року судове засідання не відбулось, справа була знята з розгляду  у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці ( а.с. 69, т. 2).
07 вересня 2023 року за участю представників сторін судом було проведене підготовче засідання, тривалістю 15 хвилин, а 27 листопада 2023 року  відбулось судове засідання, тривалістю 2 год. 45 хв., в якому судом справа була розглянута та ухвалено оскаржуване рішення. 
Також з матеріалів справи вбачається, що з даним позовом  позивач звернулась до Оболонського районного суду м. Києва 02 травня 2023 року. Відповідно до відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень Оболонським районним судом м. Києва на вказаний період часу було розглянуто близько 40 цивільних справ з аналогічними позовними вимогами до відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ухвалено рішення, 6 з яких на той час було переглянуто судом апеляційної інстанції та  відхилено  апеляційні скарги ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», а рішення Оболонського районного суду м. Києва - залишені без змін. 
З викладеного вбачається, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній,  не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.
            Крім того, судом першої інстанції також вірно враховано, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені на 71% від заявлених, тому також застосовано і принцип пропорційності. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.
Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Колегія суддів вважає, що з огляду на подані представником позивача процесуальні документи, доказове наповнення матеріалів справи та їх об`єм, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат,  судом першої інстанції визначено обґрунтований та справедливий розмір витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню відповідачем, в сумі 8500 грн.  та підстав для його збільшення колегія суддів не вбачає, адже  сума вартості правової допомоги, яку просить стягнути позивач - 58 000 грн., становить 44% від розміру задоволених позовних вимог, що не відповідає як критеріям необхідності та розумності таких судових витрат, так і обсягу виконаних робіт, з урахуванням складності справи.  
 
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог  чи доводили б порушення ним норм матеріального або процесуального права, апеляційна скарга не містить.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, оскаржуване рішення та додаткове рішення ухвалені з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги позивача та відповідача слід залишити без задоволення, а основне та додаткове рішення суду -  залишити без змін.
            Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що у  стягненні витрат на правову допомогу, що полягала у складанні апеляційної скарги, в сумі 3000 грн., слід відмовити, оскільки апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишає без задоволення.
            Оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу, що полягала у складанні відзиву на апеляційну скаргу відповідача, в сумі 3000 грн., колегія суддів також вважає його завищеним, оскільки  правова позиція сторони позивача у справі у суді першої та апеляційної інстанції  не змінювалась, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулюють спір у справі та документи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовувала свої заперечення та інші обставини.
Враховуючи наведене, а також  приймаючи до уваги заперечення відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про зменшення витрат на правову допомогу,  колегія суддів дійшла висновку про те, що  відшкодування заявлених представником позивача витрат у розмірі обумовленого сторонами угодою  є  завищеним, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.  Тому враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат,  обґрунтованим та справедливим розміром до відшкодування відповідачем  є витрати на правничу допомогу позивача в суді апеляційної  інстанції в сумі 2000 грн.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» - залишити без задоволення. 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року - залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Головченком Артемом Олександровичем , - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року - залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000  (дві тисячі) грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя  - доповідач:                                                                    Ящук Т.І. 

Судді:                                                                        Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.