П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/27636/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.                                  Дата і місце ухвалення: 07.11.2024р., м. Одеса                                                                                                     	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів            –     Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо вжиття заходів до виключення позивача з військового обліку та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити ОСОБА_1 з військового обліку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є інвалідом з дитинства та відповідно до наказу Міністерства оборони України від 09.06.2006р. №342 був виключений ІНФОРМАЦІЯ_2 з військового обліку, що підтверджується відміткою про військовий облік у посвідченні № НОМЕР_1 , виданому замість військового квитка. Однак, у відповідному посвідченні проставлено відтиск штампу «Прийнятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_2 ». З метою уточнення облікових даних станом на 22.05.2024р. позивач звернувся до відповідача щодо надання інформації та копій документів, на підставі яких ОСОБА_1 взято на військовий облік. З відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач дізнався про протиправну бездіяльність відповідача щодо вжиття заходів до виключення ОСОБА_1 з військового обліку як інваліда з дитинства. Звернення позивача щодо виключення його з військового обліку на підставі статті 19-а графи ІІ Розкладу хвороб глави 1 ТДВ «Б» додатку 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, ІНФОРМАЦІЯ_4 проігнорував.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невжиття заходів стосовно виключення ОСОБА_1 з військового обліку
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути документи ОСОБА_1 про виключення його із військового обліку.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 07.11.2024р. з ухваленням у справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що позов подано ОСОБА_1 з порушенням строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС України. Зокрема, 03.09.2010р. позивач особисто отримав від ІНФОРМАЦІЯ_5 -обліковий документ – посвідчення замість військового квитка № НОМЕР_1 від 03.09.2010р. з вказівкою про прийняття його на військовий облік. З вказаного слідує, що ОСОБА_1 на протязі 14 років був обізнаний про те, що він не знятий з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 . З метою приховування від суду про факт пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що про правові підстави взяття його на облік він дізнався з листа відповідача від 03.08.2024р. Вказане не відповідає дійсності, оскільки 01.07.2024р. ОСОБА_1 самостійно уточнено свої персональні дані, як військовозобов`язаного, та 18.06.2024р. ним було подано заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Отже, ОСОБА_1 самостійно вчиняв дії, як військовозобов`язаний, що свідчить про його обізнаність про не виключення з військового обліку. Заява про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавалася. 
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору порушено встановлений статтею 9 КАС України принцип диспозитивності, який передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог. Зобов`язавши ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути документи ОСОБА_1 про виключення його із військового обліку суд вдався до вирішення питання, яке не було заявлене позивачем як предмет спору. 
Посилається апелянт і на те, що судом розглянуто адвокатський запит про надання інформації чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , виключеним з військового обліку, як звернення позивача щодо виключення його з військового обліку на підставі статті 19-а графи ІІ Розкладу хвороб глави 1 ТДВ «Б» додатку 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402. Судом не враховано, що надана ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 04.06.2024р. відповідь на адвокатський запит не є актом індивідуальної дії та не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права та обов`язки. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що рішенням ВЛК приписною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 13.02.2009р. позивача визнано непридатним до строкової військової служби в мирний час. У зв`язку з цим, протоколом ВЛК  комісії з питань приписки 13.02.2009р. ОСОБА_1 був переданий з обліку призовників на облік військовозобов`язаних відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у військовий час згідно ст.19-а наказу МОУ №402.
ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити без задоволення. Позивач зазначає, що апелянт не навів жодного аргументу необхідності перебування на військовому обліку ОСОБА_1 , який не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки є інвалідом з дитинства, особою, яка не пройшла базову військову підготовку та яка через психічне захворювання не може виконувати обов`язки військової служби зі зброєю. Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 є непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час, не відповідає дійсності. Сама по собі відмітка у посвідченні № НОМЕР_1 від 03.09.2010р. про прийняття позивача на облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 без відповідного рішення суб`єкта владних повноважень не дає підстави для висновку про законність поновлення його на військовому обліку. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі  п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Білгород-Дністровським ДССПОЗ  27.10.2023р., ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства.
Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 03.09.2010р., виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 замість військового квитка, позивача визнано «непридатним до військової служби» за статтею 19-а графи II Розкладу хвороб до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, та виключено з військового обліку на підставі пп.4 п.2,3 наказу МОУ №342 від 09.06.2006р.
Також, у вищевказаному посвідченні є відмітка про те, що ОСОБА_1   невійськовозобов`язаний.
При цьому, у графі «Відмітка про військовий облік» вказаного посвідчення зазначено, що ОСОБА_1 03.09.2010р. прийнятий на облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
22.05.2024р. представник ОСОБА_1 адвокат Кузьменко М.Б. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із запитом щодо надання інформації про виключення ОСОБА_1 з військового обліку. 
У відповідь на вказаний адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 04.06.2024р. повідомив, що ОСОБА_1  перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначено, що для визначення придатності до військової служби та отримання військово-облікового документа встановленого зразка йому необхідно звернутися до ТЦК та СП. 
14.06.2024р. представник ОСОБА_1 адвокат Кузьменко М.Б. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виключення ОСОБА_1  з військового обліку на підставі статті 19-а графи ІІ Розкладу хвороб глави 1 ТДВ «Б» додатку 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, а також внесення даних про виключення з військового обліку до облікової картки ОСОБА_1 , яка зберігається в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Листом від 03.08.2024р. відповідач відмовив в задоволенні вказаної заяви, зазначивши, що ОСОБА_1  13.09.2009р. військово-лікарською комісією визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час. В період з 13.09.2009р. по теперішній час ОСОБА_1 не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військово-лікарської комісії. 
Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо вжиття заходів до виключення ОСОБА_1 з військового обліку останній оскаржив її в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач перебував в статусі невійськовозобов`язаного, про що міститься відмітка у посвідченні № НОМЕР_1 від 03.09.2010р., виданому ІНФОРМАЦІЯ_2 замість військового квитка. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач мав інформацію про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку, проте не взяв її до уваги, а твердження відповідача про те, що позивач є непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатними у воєнний час, не відповідає дійсності. Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що результати обстеження від 13.02.2009р. дійсні протягом п`яти років з дня закінчення медичного огляду, зазначивши, що відповідно до приписів пункту 3.3 розділу II Положення №402, повторно оглядаються військово лікарською комісією військових комісаріатів лише військовозобов`язані, а позивач таким не являється, оскільки ще 03.09.2010р. визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за статтею 19-а графи II Розкладу хвороб до Положення №402. З огляду на вказане суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невжиття заходів стосовно виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
За висновками суду належним та таким, що не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах, є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3  повторно розглянути документи ОСОБА_1  про виключення його із військового обліку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992р. (далі - Закон №2232-ХІІ; в редакції на час виникнення спірних правовідносин). 
Частиною п`ятою статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. (ч.9 ст.1 Закону №2232-XII)
Відповідно до пунктом 1 частини 10 статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно частин 1, 2, 6 статті 14 Закону №2232-XII приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей. Для проведення приписки громадян України у районах (містах) утворюються призовні дільниці.
Для приписки до призовної дільниці громадяни України зобов`язані особисто прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в строк, зазначений у повістці, та подати необхідні документи, перелік яких установлюється Міністерством оборони України.
Частиною 10 статті 14 Закону передбачено, що за  результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої  підготовки,  особистих  якостей, роду  діяльності  та  спеціальності комісія з питань приписки може  прийняти одне з таких рішень: придатний для військової служби та попередньо призначений  до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;  тимчасово непридатний    до   військової   служби,   потребує лікування; підлягає направленню  на  додаткове  медичне  обстеження   та проведення   повторного  медичного  огляду  (із  зазначенням  дати проведення); непридатний до  військової  служби  в  мирний  час,  обмежено придатний    у    воєнний    час,   підлягає   взяттю   на   облік військовозобов`язаних; непридатний до військової служби з виключенням з  військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку; підлягає взяттю  на військовий облік військовозобов`язаних як такий,  що був раніше засуджений до  позбавлення  волі,  обмеження волі,  арешту,  виправних  робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості,  у тому числі із  звільненням  від  відбування покарання; підлягає виключенню  з  військового  обліку як такий,  що був раніше засуджений до позбавлення  волі  за  вчинення  тяжкого  або особливо тяжкого злочину.
Згідно із частиною 1 статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Частиною 3 статті 37 Закону №2232-XII передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону №2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 37 Закону №2232-ХІІ зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України: які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання; які прийняті на службу до Національної поліції України, Служби судової охорони, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України; які вибули на строк більше трьох місяців за межі України; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України.
Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Це Положення поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, членів їх сімей, призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 1.1 розділу І Положення №402 передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (пункт 2.1 розділу І Положення № 402).
Пункт 1.1 розділу ІІ Положення № 402 визначає, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться військово лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Згідно із пунктом 1.2 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Питання медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період регламентує глава 3 розділу II Положення №402, відповідно до пункту 3.3 якої військовозобов`язані, визнані непридатними до військової служби, повторно оглядаються ВЛК військових комісаріатів за місцем проживання після обов`язкового обстеження у спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою ІІ Розкладу хвороб, а тих, які мають офіцерське звання, - за графою ІІІ цього Розкладу хвороб.
Колегія суддів, передусім, звертає увагу, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає особа під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби відповідно до Положення №402.
Як вже зазначалося колегією суддів, у 2009 році ОСОБА_1 проходив призовну медичну комісію при ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою визначення придатності за станом здоров`я до військової служби.
Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 03.09.2010р., виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 замість військового квитка, позивача визнано «непридатним до військової служби» за статтею 19-а графи II Розкладу хвороб до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, та виключено з військового обліку на підставі пп.4 п.2,3 наказу МОУ №342 від 09.06.2006р. У посвідченні є відмітка про те, що ОСОБА_1   невійськовозобов`язаний.
Відповідно до п.3 ч.6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній станом на 03.09.2010р.) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які, зокрема, визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
За таких обставин, у зв`язку з визнанням військово-лікарською комісією ОСОБА_1 в 2010 році непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку позивач підлягав виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах на підставі п.3 ч.6 ст. 37 Закону №2232-ХІІ.
Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта на те, що позивач є непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час, оскільки такі доводи не узгоджуються з відомостями посвідчення № НОМЕР_1 від 03.09.2010р., виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 замість військового квитка.
Що ж до посилань апелянта на те, що результати обстеження дійсні протягом п`яти років з дня закінчення медичного огляду, то колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів пункту 3.3 розділу II Положення №402, повторно оглядаються військово лікарською комісією військових комісаріатів лише військовозобов`язані, в той час, як вже зазначалося, ОСОБА_1 таким не являється.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Також, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути документи ОСОБА_1 про виключення його із військового обліку, оскільки обраний судом спосіб захисту прав позивача не буде розцінений як втручання в дискреційні повноваження відповідача – суб`єкта владних повноважень.
Твердження апелянта про порушення судом першої інстанції закріпленого статтею 9 КАС України принципу диспозитивності колегія суддів відхиляє. 
По-перше, частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
По-друге, частиною другою статті 9 КАС України суду надано право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Надаючи правову оцінку доводам апелянта про звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду з пропуском строку звернення, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, та відсутність підстав для його поновлення колегія суддів зазначає наступне. 
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами статті 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).
Апелянт стверджує, що 03.09.2010р. позивач особисто отримав від ІНФОРМАЦІЯ_5 -обліковий документ – посвідчення замість військового квитка № НОМЕР_1 від 03.09.2010р. з вказівкою про прийняття його на військовий облік. З вказаного слідує, що ОСОБА_1 на протязі 14 років був обізнаний про те, що він не знятий з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Як слідує зі змісту ст.123 КАС України подання до суду позовної заяви з пропуском строку звернення до суду не є безумовною підставою для застосування наслідків такого пропуску у вигляді повернення такої позовної заяви або залишення її без розгляду. Відповідний строк може бути поновлений ухвалою суду за наявності поважних, документально підтверджених причин його пропуску. При цьому, обов`язок доведення існування таких причин покладено на позивача, тобто особу, яка звертається на суду.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
У рішенні Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі №560/14349/23 зазначено, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства.
У поданій до суду першої інстанції заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, зазначив, що через наявне у ОСОБА_1 захворювання «помірна розумова відсталість із значними поведінковими розладами, потребуючими нагляду та лікувальних мір, галюцинаторно-параноїдний синдром», важкі інтелектуальні вади ОСОБА_1 не міг сприйняти інформацію, зазначену в посвідчені № НОМЕР_1 , виданому замість військового квитка, а також усвідомити протиправність дій відповідача та, як наслідок, реалізувати своє право на звернення до суду у строки, встановлені КАС України. 
На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи додано виписні епікрізи, з яких вбачається наявність у ОСОБА_1 проблем із здоров`ям.
Як вбачається з матеріалів справи, у 2024 році позивач за допомогою свого представника намагався з`ясувати причини не вчинення відповідачем дій щодо не виключення його з військового обліку та клопотав про виключення з такого обліку, на що отримав відмову, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. 
Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом його прав з поважних причин (хвороба позивача, пов`язана з розумовою відсталістю), які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення позивача, а відтак є підставою для його поновлення.
При застосуванні процесуальних норм слід уникати надмірного формалізму, наслідком чого є неправомірне обмеження права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 є необґрунтованими, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .  Підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

                                                               Повний текст судового рішення виготовлений 15 січня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук