ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/271/25 Справа № 185/13437/23 	  	Головуючий у першій інстанції: Головін В. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Головіна В.О. від 10 травня 2024 року по справі за позовом Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, – 

ВСТАНОВИЛА: 

У жовтні 2023 року КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що воно надало послуги відповідачам з надання теплової енергії за адресою по АДРЕСА_1 . Відповідачі, яку були власниками цієї квартири, за користування тепловою енергією за період з 01.11.2017 по 23.06.2023 мають заборгованість у розмірі 51568,76 грн, яку в добровільному порядку не сплачують. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 51568,76 грн, 6937,32 грн інфляційних втрат, 1359,11 грн 3% річних та 185,48 грн пені. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради суму боргу за спожиту теплову енергію в сумі 31897,80 грн за період з 19.10.2020 року по 23.06.2023 року. Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради витрати по сплаті судового збору у розмірі 159,48 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача витрати по сплаті судового збору у 159,48 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. 
В апеляційній скарзі КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції, що діяла на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За положеннями вказаної вище норми у редакції Закону №3831-IX від 19.06.2024, що діє на час розгляду справи, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Крім того, пунктом другим Розділу II “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах” від 19 червня 2024 року №3831-IX, який набрав чинності 19.07.2024, установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 60050,67 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що Комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради, відповідно до "Правил з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, та ліцензій, виданих Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 18.01.2018, надає послуги з транспортування та постачання теплової енергії населенню міста Павлограда Дніпропетровської області для потреб опалення, в обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами (а.с. 17, 18). 
ОСОБА_2 по 23 червня 2023 року була власницею 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-432 від 02.02.2010, виданого державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №411301240 від 04.02.2025 та копією договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих С.І. за №1089 (а.с. 6-7). 
Відповідачка ОСОБА_1 також по 23 червня 2023 року була власницею 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №335 від 23.12.2019, виданого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Семеняка А.А., по 23 червня 2023 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №411301240 від 04.02.2025 та копією договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих С.І. за №1089 (а.с. 6-7). 
Отже, відповідачі були споживачами послуг з центрального опалення за адресою по АДРЕСА_1 у спірний період по 23 червня 2023 року. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по особовому рахунку, за користування тепловою енергією за період з 01.11.2017 по 23.06.2023 за адресою по АДРЕСА_1 утворилась заборгованість у розмірі 51568,76 грн (а.с. 8, 9). 
Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. 
Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2189-VIII). 
Пунктами 1, 5 частин другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
За змістом пунктів 1, 2 частини другої статті 8 вказаного вище Закону, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. 
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII). 
У частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону
споживач має право одержувати вчасно та належноїякості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів. 
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частин другої статті 7Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.
У даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, яке належало останнім на праві власності, надавалися житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, нарахування плати за які здійснювалися позивачем відповідно до тарифів. 
Згідно частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями статті 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. 
Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. 
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). 
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). 
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. 
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). 
Доказів поділу квартири по  АДРЕСА_1 в натурі у спірний період суду не представлено; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачами умов договору та наявність заборгованості за спожиту теплову енергію за адресою по АДРЕСА_1 у період з 01.11.2017 по 23.06.2023 на загальну суму 51568,76 грн, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів. 
Посилання ОСОБА_1 , що вона є співвласницею вказаної вище квартири з 23.12.2019 (з дня державної реєстрації права власності) не приймається до уваги, адже вона була співвласницею квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №335 від 23.12.2019, а згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
В постанові Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №922/175/18 зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу.
Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11). 
Як зазначалось вище, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06.03.2022 і застосовується з 24.02.2022.
Таким чином, нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню солідарно з відповідачів у межах заявлених позовних вимог за період з 04.01.2021 по 23.02.2022 включно. 
Підстави для стягнення на користь позивача інфляційних та 3% річних у період з 24.02.2022 по 02.10.2023 (у межах заявлених позовних вимог) включно відсутні, у зв`язку з дією відповідної заборони нарахування та стягнення відповідних сум постановою КМУ від 05.03.2022 №206 у редакції, що діяла по 29.12.2023. 
Встановлений індекс інфляції у вказаний вище період наступний: січень 2020 року - 101.30, лютий 2021 року - 101.00, березень 2021 року - 101.70, квітень 2021 року - 100.70, травень 2021 - 101.30, червень 2021 - 100.20, липень 2021 - 100.10, серпень 2021 - 99.80, вересень 2021 - 101.20, жовтень 2021 - 100.90, листопад 2021 - 100.80, грудень 2021 - 100.60, січень 2021 - 101.30, лютий 2022 - 101.60. 
Розрахунок інфляційних здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. 
Період 1: IIc = (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) = 1.13228661. Інфляційне збільшення: 1143.63 x 1.13228661 - 1143.63 = 151.29. 
Період 2: IIc = (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) x (101.70 : 100) = 1.11775579. Інфляційне збільшення: 2148.87 x 1.11775579 - 2148.87 = 253.04.
Період 3: IIc = (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) x (101.30 : 100) = 1.10668890. Інфляційне збільшення: 2051.20 x 1.10668890 - 2051.20 = 218.84. 
Період 4: IIc = (99.80 : 100) x (99.80 : 100) x (99.80 : 100) x (99.80 : 100) x (99.80 : 100) x (99.80 : 100) x (99.80 : 100) x (99.80 : 100) x (99.80 : 100) x (99.80 : 100) = 1.08062530. Інфляційне збільшення: 2051.20 x 1.08062530 - 2051.20 = 165.38. 
Період 5: IIc = ( : 100) x ( : 100) x ( : 100) = 1.03538325. Інфляційне збільшення: 1855.84 x 1.03538325 - 1855.84 = 65.67. 
Період 6: IIc = ( : 100) x ( : 100) = 1.02920800. Інфляційне збільшення: 194.68 x 1.02920800 - 194.68 = 5.69. 
Період 7: IIc = ( : 100) = 1.01600000. Інфляційне збільшення: 1749.36 x 1.01600000 - 1749.36 = 27.99. 
Загальна сума інфляційних нарахувань за період з 04.01.2021 по 23.02.2022 включно становить: 151.29 + 253.04 + 218.84 + 165.38 + 65.67 + 5.69 + 27.99 = 887,90 грн.
Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
Період прострочення грошового зобов`язання:	Кількість днів у періоді	Сума	
з 04.01.2021 до 23.02.2022  1143.63 x 3 x 416 : 365 : 100	416	39.10	
з 01.02.2021 до 23.02.2022  2148.87 x 3 x 388 : 365 : 100	388	68.53	
з 01.03.2021 до 23.02.2022  2051.20 x 3 x 360 : 365 : 100	360	60.69	
з 04.05.2021 до 23.02.2022  2051.20 x 3 x 296 : 365 : 100	296	49.90	
з 01.12.2021 до 23.02.2022  1855.84 x 3 x 85 : 365 : 100	85	12.97	
з 04.01.2022 до 23.02.2022  194.68 x 3 x 51 : 365 : 100	51	0.82	
з 01.02.2022 до 23.02.2022  1749.36 x 3 x 23 : 365 : 100	23	3.31	

Загальна сума нарахованих 3% річних за період з 01.04.2021 по 23.02.2022 включно становить 235,32 грн. 
Отже, до стягнення солідарно з відповідачів підлягає 3% річних у розмірі 235,32 грн. та інфляційні нарахування в сумі 887,90 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені. 
Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Частиною першою статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). 
Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3% річних, інфляційні втрати) є різними засвоєю правовою природною. 
У даній справі, позивачем пред`явлені також позовні вимоги про стягнення пені, у зв`язку з несплатою заборгованості за надані комунальні послуги, нараховані у період з 03.10.2022 по 02.10.2023. 
Як зазначалось вище, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023. 
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", зокрема, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги (підпункт 4 пункту 3 розділу II “Прикінцеві положення”). 
Також, постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у редакції до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова застосовується з 24.02.2022. 
Таким чином, враховуючи встановлені вище заборони щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, які діяли у період з 12.03.2020 до 30.07.2023 (на період дії карантину, пов`язаного із поширенням коронавірусної хвороби) та у період з 24.02.2022 по 29.12.2023 включно (у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні), підстави для стягнення на користь позивача пені, нарахованої за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги постачання теплової енергії у період з 03.10.2022 по 02.10.2023 включно - відсутні. 
Колегія звертає увагу, що вказані вище суми 3% річних, інфляційних нарахувань, які підлягають солідарному стягненню з відповідачів, нараховані у межах загального трирічного строку позовної давності. 

Щодо поданої відповідачкою ОСОБА_1 до ухвалення оскаржуваного рішення заяви про застосування строків позовної давності, яка викладена у відзиві на позовну заяву (а.с. 41-43), колегія зазначає наступне. 
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 
Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу вправі заявити в суді вимоги про повернення тієї частини боргу, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. 
Відтак, оскільки у даних правовідносинах встановлено обов`язок відповідачів сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послугщомісячно на підставі показників лічильника (індивідуального чи загальнобудинкового) на кінець розрахункового періоду, тобто зі спливом кожного календарного місяця, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. 
Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Встановлено, що даний позов пред`явлений до суду 19 жовтня 2023 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2). 
Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року. 
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30 червня 2023 року. 
Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023. 
Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. 
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023) встановлено, що уперіод дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. 
Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні. 
Виходячи з викладеного, строки позовної давності відносно заборгованості за спожиту теплову енергію у період з 01.11.2017 по 23.06.2023 на суму 51568,76 грн, інфляційних нарахувань за період з 04.01.2021 по 23.02.2022 в розмірі 887,90 грн та 3% річних за період з 01.04.2021 по 23.02.2022 в розмірі 235,32 грн – позивачем не пропущена. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви (2684,00 грн) та апеляційної скарги (2684,00 грн х 150% х 0,8 = 3220,80 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (5904,80 х 87,75%) у розмірі по 2590,73 грн (5181,46 грн / 2), з кожного (а.с. 1, 65). 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради – задовольнити частково. 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію – задовольнити частково. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради (код ЄДРПОУ 03342250) заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 51568,76 грн, інфляційні нарахування в розмірі 887,90 грн та 3% річних у сумі 235,32 грн, а всього 52691 (п`ятдесят дві тисячі шістсот дев`яносто одна) грн 98 коп. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради (код ЄДРПОУ 03342250) судові витрати у розмірі по 2590 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто) грн 73 коп., з кожного. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено 26 лютого 2025 року. 

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича

                                                                               М.Ю. Петешенкова