ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/974/25 Справа № 185/1932/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зінченко  А. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Гвоздєва М.С.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, –

                                       В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-12), в обґрунтування якого посилався на те, що він має 10 років 9 місяців роботи загального страхового стажу, з них за професією гірник очисного забою підземний 6 років 4 місяці у шкідливих підземних умовах праці. 
На виробничо-структурному підрозділі підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позивач працював з повним робочим днем під землею, 25.11.1987 року об 15 годині 45 хвилин на підприємстві під час роботи у відповідача з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав сильні тілесні ушкодження в 29 років та став особою з інвалідністю з молодого віку. 
Спочатку його було переведено на легку працю відповідачем, а потім його було звільнено із займаної посади відповідачем (роботодавцем) за ч. 2 ст. 40 КзпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.
За висновком МСЕК первинно від 18.03.1989 року позивачу становлено 50% втрати працездатності та 3 група інвалідності. 
За висновком МСЕК повторно безстроково вже від 20.04.2001 позивачу встановлено 65% втрати працездатності та 2 група інвалідності, відповідно до довідок МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 № 242370 та серія ДНА-02 № 242370 ААГ №557981.
Директором шахти «Першотравнева» ВП «Павлоградвугілля», затверджений акт розслідування нещасного випадку №99, що стався 25.11.1987 року о 15 годині 45 хвилин.
Таким чином, внаслідок нещасного випадку, при виконанні трудових обов`язків, який спричинив стійку втрату працездатності та групу інвалідності, позивач пережив, переживає і буде переживати як фізичну так і емоційну травму, він отримав значну моральну шкоду у вигляді фізичних та душевних страждань: постійно відчуває фізичну біль внаслідок отриманої травми, значно обмежена його активність, позбавлений повноцінного спілкування з оточуючими, змінився ритм та порядок життя, порушені нормальні життєві зв`язки, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, для продовження та організації свого життя він прикладає значні додаткові зусилля, порушені нормальні життєві зв`язки, вимушений систематично отримувати медичну допомогу, багато часу знаходиться на лікуванні.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь 255 600 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди – задоволено частково. 
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 130 000 (сто тридцять тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1 300 грн (а.с. 98-101).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подало апеляційну скаргу (а.с. 106-107, 116-117), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Позивач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав.
       Задовольняючи частково позов  ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з його обгрунтованості та доведеності.
Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.
Судом першої інстанції встановлено, відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач з 21.02.1977 року по 26.05.1995 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
26.05.1995 позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.
Директором шахти «Першотравнева» ВП «Павлоградвугілля» затверджений акт розслідування нещасного випадку №99, що стався 25.11.1987 року о 15 годині 45 хвилин, відповідно до якого комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з позивачем на підприємстві під час роботи у відповідача, працюючого на той час гірником очисного забою підземним.
Причиною нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що стався з ОСОБА_1 , зазначено: «Обрушение породы. Нарушение паспорта крепления и управления кровлей верхней ниши 342 лавы. Нарушение паспорта БВР. Нарушение технологии восстановления выбитого крепления».
Відповідно до довідки міжрайонної ЛТЕК серії ЛТЕ-28 №069368 від 18.03.1989 року позивач оглядався комісією, йому первинно встановлено втрату працездатності у 50%, встановлено третю групу інвалідності, трудове каліцтво.
Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК №242370 від 20.04.2001 року позивач оглядався комісією, йому встановлено 65% втрати працездатності безстроково, встановлено другу групу інвалідності безстроково, причина інвалідності – трудове каліцтво.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Моментом, з яким пов`язується виникнення у позивача права на відповідне відшкодування є момент заподіяння шкоди. Судом першої інстанції встановлено, що право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із заподіяною травмою виникло у позивача (потерпілого) у 1989 році.
Законодавство, чинне на момент заподіяння травми, зокрема Цивільний кодекс Української РСР та Кодекс законів про працю Української РСР, не передбачало відшкодування моральної шкоди потерпілому.
Стаття 440-1 щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди була внесена до ЦК Української РСР на підставі Закону України від 06 травня 1993 року №3188-XII «Про внесення змін і доповнень до положень законодавчих актів України, що стосуються захисту честі, гідності та ділової репутації громадян і організацій».
Стаття 237-1 КЗпП України, якою встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, включена до зазначеного кодексу на підставі Закону України «Про внесення змін до КЗпП України» від 24 грудня 1999 року, який набрав чинності 13 січня 2000 року.
До набрання чинності зазначеними нормами правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди були врегульовані Законом України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23 червня 1993 року, ухваленими після спричинення позивачу травми.
Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, завданої робочим та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків, затвердженими постановою радою міністрів СРСР №690 від 03 липня 1984 року, які були чинні станом на 1987 рік, не було передбачено відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012).
Правила про дію цивільно-правових актів у часі визначено у статті 5 ЦК України, у відповідності до якої акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Як зазначалося вище, нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво), який став підставою для звернення до суду із цим позовом про відшкодування моральної шкоди, мав місце у 1987 році.
Колегія суддів не встановила підстав для виникнення у 1987 році у роботодавця обов`язку з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції вищевикладеного не врахував та дійшов помилкового висновку про обгрунтованість позову.
Колегія суддів з урахуванням вищевикладеного дійшла висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки нещасний випадок, з яким позивач пов`язує виникнення у відповідача обов`язку з відшкодування шкоди, мав місце у 1987 році, а нормативно-правові акти, які були чинними на той час, не визначали підстав (зокрема і такої підстави як травма на виробництві) для виникнення у роботодавця обов`язку з відшкодування моральної шкоди. Стаття 440-1 ЦК Української РСР та стаття 237-1 КЗпП Української РСР не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які мали місце до набрання ними чинності.
Виходячи із вищенаведеного у роботодавця не виникло обов`язку перед позивачем з відшкодування моральної шкоди.
Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №219/10961/15-ц (провадження №61-553св18), від 31 березня 2022 року у справі №210/2283/20 (провадження №61-19508св20), а також від 15 серпня 2023 року у справі №210/4481/22 (провадження №61-8541-св23).
Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» — задовольнити.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2024 року — скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                  В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

                                                                                Т.П. Красвітна