П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/1313/24	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шевчук О. А.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОТОРГ – АВТО» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОТОРГ – АВТО» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОТОРГ – АВТО» (далі – ТОВ «ТЕХНОТОРГ – АВТО») Козлов Вадим Віталійович, діючи на підставі довіреності, звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області (далі – Укртрансбезпека), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 28.12.2023 №ПШ018949 про застосування до ТОВ «ТЕХНОТОРГ – АВТО», відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник зазначив такі підстави.
По-перше, представник позивача звертає увагу на Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі – Інструкція №385), яка розроблена відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».
Аналізуючи Закон України «Про автомобільний транспорт», де надається тлумачення, що таке  внутрішні перевезення та що таке міжнародні перевезення, представник позивача висновує,  що  наведене вище законодавство не містить вказівки на обов`язок водіїв, що здійснюють внутрішні перевезення встановлювати та використовувати контрольні прилади (тахографи) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв.

Враховуючи, що  водій ТОВ «ТЕХНОТОРГ – АВТО»  виконував саме внутрішнє перевезення вантажу, то на нього, на переконання представника позивача, не розповсюджуються вимоги Інструкції №385, яка регулює роботу екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, а відтак відсутність даних із тахографа під час перевірки, не є підставою для застосування штрафу до перевізника відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» .
По-друге, представник позивача, цитуючи пункт 3.3 Інструкції №385, вважає, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі зокрема: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
З огляду на те, що водій ОСОБА_1 мав при собі картку водія, він не  зобов`язаний  був мати одночасно усі вказані документи, що також  виключає його відповідальність згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні), у задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги Інструкції №385 розповсюджуються в тому числі і на внутрішні перевезення, а тому доводи представника позивача з цього приводу є необґрунтованими.
Також суд першої інстанції зазначив, що положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством.
Наявність картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа, у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, або індивідуальної контрольної книжки водія – в разі необладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією №385 та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010.
При цьому, суд першої інстанції вважав, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» слугувала відсутність на час проведення перевірки протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, який повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам.
Тобто, суд першої інстанції вважав, що позивач як перевізник не забезпечив водія протоколом про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, а тому вважав дії відповідача про притягнення ТОВ «ТЕХНОТОРГ – АВТО» до адміністративно-господарської відповідальності законними та обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, представник ТОВ «ТЕХНОТОРГ – АВТО», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції, що підставою для відповідальності стало відсутність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
Скаржник указує, що зазначений висновок не відповідає обставинам справи, оскільки відповідно до акта перевірки №АР 034302 від 14.11.2023, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, зазначено, що у водія, на момент проведення перевірки, відсутні документи передбачені статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня роздруківка з цифрового тахографа, не використовується картка водія, у зв`язку з чим порушено пункт 3.3 Інструкції № 385.
Тобто, жодної згадки про відсутність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу немає ні в акті перевірки, ні в оскаржуваній постанові.

Далі скаржник продовжує наполягати на тому, що відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі зокрема: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Отже, на думку представника позивача, наведена норма зобов`язує водія транспортного засобу обладнаного цифровим тахографом мати однин з передбачених Інструкцією №385 документів: або картку водія, або роздруківку даних роботи тахографа.
Належний позивачу транспортний засіб, який був об`єктом перевірки, обладнаний працюючим та повіреним цифровим тахографом, що власне не заперечується відповідачем. Перевіркою встановлено, що водій мав при собі діючу особисту картку водія до цифрового тахографа.
Водночас, у висновках акту перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки інкримінується позивачу порушення пункту 3.3 Інструкції №385 в частині відсутності у водія роздруківки з цифрового тахографа, хоча наявність у водія іншого альтернативного документу – картки водія відповідачем не заперечується.
Тому, на думку скаржника, в даному випадку відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Крім того, в апеляційній скарзі представник позивача наводить додаткову підставу скасування спірної постанови, яка не була заявлена в суді першої інстанції, яка полягає у наступному.
Як вбачається з акту, перевірка проводилася саме з метою з`ясування дотримання водієм режимів праці та відпочинку. Виходячи з цього, перевіряючим невірно визначена відповідальність за відповідне порушення, яке інкримінується позивачу, оскільки відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», - за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів – штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оскільки перевіряючий не зміг перевірити дотримання водієм режимів праці та відпочинку, то відповідно і відповідальність за вказане має бути визначена за абзацом 8 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», проте, в акті перевіряючим неправомірно визначена відповідальність за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Укртрансбезпека, скориставшись правом подання відзиву на апеляцію, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Доводи відзиву полягають у тому, що пунктом 3.3 Інструкції №385 передбачено імперативний обов`язок водія транспортного засобу використовувати особисту картку кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Отже, у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа.
Невиконання таких вимог тягне за собою відповідальність перевізників за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Також відповідач вважає, що доводи апеляційної скарги щодо правомірності кваліфікації виявленого правопорушення не були заявлені в суді першої інстанції, а тому, відповідно до вимог частини 5 статті 308 КАС України, не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) надає право здійснити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини справи.

14.11.2023 посадові особи Укртрансбезпеки на автодорозі М-01, 125 км., Чернігівська область склали стосовно ТОВ «Техноторг – Авто»  акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № АР 034302 (далі – Акт).
У даному Акті зазначено про виявлення порушення при перевезенні вантажу, згідно товарно-транспортної накладної № 0000009282 від 13.11.2023, що виразилося у відсутності у водія, на момент проведення перевірки,  документів передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня роздруківка з цифрового тахографа, не використовується карта водія, порушено пункт 3.3 Інструкції №385, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац 3 частини 1 – перевезення вантажів без документів на момент проведення перевірки визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
28.12.2023 в. о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області прийняв постанову № ПШ 018949, в якій зазначено, що за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: роздруківки з цифрового тахографа водія ОСОБА_1 (особиста картка водія не використовується), транспортний засіб SINOTRUK, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до ТОВ «Техноторг – Авто» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі – Закон № 2344-ІІІ).
Статтею 48 Закону №2344 передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника – документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія – посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Отже, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених статтею 48 Закону №2344 віднесено також інші документи, що передбачені законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 (справа №820/4624/17): « 54. Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством».

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385 терміни вживаються у такому значенні:
- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі.
Іншими словами, картка водія для тахографа – це пластикова карта з вбудованим мікрочіпом (тому її часто називають чіп-карта або просто чіп) та є «ключем», що забезпечує ідентифікацію та аутентифікацію водія з використанням шифрувальних (криптографічних) засобів. Вона дозволяє зчитувати з цифрового пристрою записану і збережену інформацію про дотримання водієм режиму праці та відпочинку, контролю швидкості і часу руху автомобіля.
Тобто, зафіксувати свій особистий режим роботи та відпочинку на цифровому тахографі та в подальшому відтворити його на паперовому носії (роздруківка) можливо тільки за використання в тахографі особистої картки водія. Невикористання в тахографі картки водія автоматично тягне за собою неможливість зробити свою власну роздруківку даних роботи тахографа.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №385, транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.
Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа, у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до пункту 1.5 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 (далі – Положення №340), у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні:
автомобільний перевізник – фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник);
тахограф – контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.
Згідно з пунктом 6.1 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
07 вересня 2005 року прийнято Закон України № 2819 «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних Засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР),укладеної 01 липня 1970 року в м. Женева».
З 20.12.2010 набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970, в частині надання до контролю інформації про режим роботи та відпочинку за поточний день та попередні 28 календарних днів.
Шоста поправка має на меті приведення ЄУТР у відповідність із законодавством, введеним у дію у Європейському Союзі (Постанова ЄС №561/2006 від 15.03.2006) в частині періодів керування та відпочинку професійних водіїв, з тим щоб забезпечити гармонізацію цих двох систем і правил та безпеку дорожнього руху.
Отже, під час перевірки водії зобов`язані надавати інспектору для контролю роздруківки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахограм/роздруківок.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в розумінні наведених вище положень, інформація щодо режиму праці та відпочинку водія відтворюється у роздруківці (якщо на ТЗ встановлено цифровий тахограф), тахокартах (якщо на ТЗ встановлено аналоговий тахограф), за допомогою бланку підтвердження діяльності (якщо водій не працював, виконував іншу роботу).

У доводах апеляційної скарги, апелянт указує на те, що водій транспортного засобу обладнаного цифровим тахографом повинен мати однин з передбачених Інструкцією №385 документів: або картку водія, або роздруківку даних роботи тахографа.
Відповідаючи на даний довід, колегія суддів виходить з такого.
Актом зафіксовано відсутність інформації по режиму праці та відпочинку водія за 14.11.2024 (день перевірки), - тобто роздруківки.
За умов невикористання особистої картки водія, така роздруківка й не може бути надана. Невикористання особистої картки водія спричиняє неможливість зробити і надати роздруківку роботи тахографа, що й мало місце у межах спірних правовідносин.
Тобто, у зв`язку з невикористанням особистої картки та не роздрукуванням на паперовому носії інформації про режим роботи та відпочинку водія ОСОБА_1 , вірним є висновок про відсутність вказаних документів під час перевірки, що в свою чергою є підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу до перевізника.
При цьому, пунктом 3.3 Інструкції № 385 передбачено імперативний обов`язок водія транспортного засобу використовувати особисту картку кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Отже, у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа.
До того ж, наявність у водія особистої картки не є тотожним використанню водієм особистої картки та, відповідно, наявності роздруківки режиму праці та відпочинку водія за вказаний період.
Варто також уваги, що факт невикористання особистої картки водієм ОСОБА_2 підтверджено особисто під підпис у Акті, що свідчить про те, що він не заперечував допущене ним порушення.

Далі слід вказати, що є обґрунтованим довід скаржника про помилковість висновку суду першої інстанції, що підставою для відповідальності стало відсутність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
Колегія суддів указує, що у межах даної справи це не є спірним та відповідач не заперечує про наявність у підприємства протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
Однак, колегія суддів вважає, що відповідні висновки суду першої інстанції повинні бути виключені з мотивувальної частини рішення.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Техноторг – Авто» наводить додаткову підставу скасування спірної постанови, яка не була заявлена ним в суді першої інстанції. Такою підставою, на думку скаржника, є неправильна кваліфікація виявленого правопорушення.

Відповідаючи на даний довід, колегія суддів виходить з такого.

За правилами частини 5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що заявлена представником апелянта нова підстава для скасування спірної постанови не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки така не заявлялась в суді першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів надала обґрунтовані відповіді на кожен аргумент апеляційної скарги, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у правильності висновків суду першої інстанції, скаржник в апеляційній скарзі не навів.

Водночас, ураховуючи, що суд першої інстанції надав оцінку обставинам, які не є спірними у даній справі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції належить змінити, шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОТОРГ – АВТО» – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОТОРГ – АВТО» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           Ю. М. Градовський

суддя                                                                                           О. А. Шевчук

         Повне судове рішення складено 05.03.2025.