П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/2773/24 
                                                            Головуючий у 1-й інстанції: Іщенко І.В. 
                                                            Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
04 лютого 2025 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. 
          
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 24 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці про зміну заходу стягнення у постанові в справі про порушення митних правил, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Чернівецької митниці, у якій просив змінити захід стягнення накладеного на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.471 МК України, постановою заступника начальника Чернівецької митниці Майтапов Є.В. від 12.06.2024 року із штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становить 441 668(чотириста сорок одна тисяча шістсот шістдесят вісім) грн. 26 коп., на штраф в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становить 80 685(вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 70 коп.
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 24.09.2024 позов задоволено.
Змінено захід стягнення накладеного на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.471 МК України, постановою заступника начальника Чернівецької митниці Майтапова Є.В. від 12.06.2024 року із штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становить 441 668(чотириста сорок одна тисяча шістсот шістдесят вісім) грн. 26 коп., на штраф в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становить 80 685 (вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 70 коп.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності, а висновок суду першої інстанції про недопустимість такого доказу, як висновок експерта, є помилковим.
Ухвалою суду від 23.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 04.02.2025 о 13:45 год.
Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції, 25.03.2024 року о 23 год. 48 хв. в зону митного контролю в`їхав автомобіль марки «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 під керуванням гр. України ОСОБА_1 , який прямував з Румунії до України в приватних справах, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю - «зелений коридор», чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. При візуальному огляді гр. України ОСОБА_1 заявив про наявність у нього товару різних найменувань загальною вартістю 500 євро (валізи, коробки). Під час здійснення митних формальностей, а саме: огляду транспортного засобу, пред`явленого громадянином ОСОБА_1 , крім заявленого вищевказаного товару загальною вартістю 500 євро, виявлено незаявлений, незадекларований товар, а саме: шампунь для волосся, гель для душу, крем для тіла, парасоля-тростина, парасоля складна, декоративна тростина для ходьби, декоративна ложка для взуття, декоративна підставка для ложок для взуття та парасоль, гіро-глобус - загальною кількістю 808 шт., які знаходились у вантажному приміщенні автомобіля без ознак приховування.
Постановою заступника начальника Чернівецької митниці Майтапова Є.В. у справі про порушення митних правил №0295/40800/24 від 12.06.2024 ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст.471 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 30% вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, а саме в розмірі 441668,26 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що постанова Чернівецької митниці у справі про порушення митних правил №0295/40800/24 від 12.06.2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України є законною.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що висновки Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи, яка є підрозділом митного органу, побудовані по суті на припущеннях, що виключає можливість їх застосування як належного та допустимого доказу у цій справі.
Враховуючи надані позивачем документи, що підтверджують вартість товарів, суд дійшов висновку, що розмір штрафу, який повинен був бути встановлений позивачу митним органом у постанові, становить 80 685,70 грн. (1268 952,36 грн. х 30%), а тому застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі 80 685,70 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Частиною 1 ст.318 МК України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Згідно ч. 1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
За змістом ч.1 ст.374 МК України товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.
Частиною першою ст. 369 МК України встановлено, що особисті речі, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, підлягають декларуванню шляхом учинення дій, усно або, за бажанням власника чи на вимогу органу доходів і зборів, письмово, не оподатковуються митними платежами та звільняються від подання, проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України.
За визначенням, наведеним у п. 36 ст.4 МК України особисті речі - товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, як відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі і не призначені для підприємницької діяльності, відчуження або передачі іншим особам.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що всі товари, сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України, підлягають письмовому декларуванню, а особисті речі, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України підлягають декларуванню шляхом учинення дій, усно або, за бажанням власника чи на вимогу органу доходів і зборів, письмово.
За правилами ч.2 ст.471 Митного кодексу України недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.
Згідно примітки до ст.471 МК України недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору ("зелений коридор")".
Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач не задекларував товар, що переміщував ним через митний кордон України, який підлягає письмовому декларуванню та оподаткуванню митними платежами, чим вчинив порушення, передбачене ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України.
Позивач не заперечує свою вину у вчиненні цього правопорушення, а відповідач надав докази, з яких встановлено те, що позивач умисно переміщував через митний кордон України, не задекларувавши, наступні товари: шампунь для волосся, гель для душу, крем для тіла, парасоля-тростина, парасоля складна, декоративна тростина для ходьби, декоративна ложка для взуття, декоративна підставка для ложок для взуття та парасоль, гіро-глобус - загальною кількістю 808 шт., які знаходились у вантажному приміщенні автомобіля без ознак приховування.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що постанова Чернівецької митниці у справі про порушення митних правил №0295/40800/24 від 12.06.2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України є законною.
Разом з тим, позивач у адміністративному позові не погоджується з постановою у справі про порушення митних правил в частині визначення розміру штрафу. Позивач незгідний з висновоком експерта (сумою).
З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно висновку експерта від 25.04.2024 року №142000-3301-0260 загальна вартість товару: шампунь для волосся, гель для душу, крем для тіла, парасоля-тростина, парасоля складна, декоративна тростина для ходьби, декоративна ложка для взуття, декоративна підставка для ложок для взуття та парасоль, гіро-глобус - загальною кількістю 808 шт., становить 1 472 227,53 гривень.
Так, ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема і висновком експерта.
Згідно ч.ч.2,3 ст.357 Митного кодексу України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.
Призначення дослідження (аналізу, експертизи) в інших установах (організаціях) допускається лише у разі неможливості проведення дослідження (аналізу, експертизи) спеціалізованим органом з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленим підрозділом або за заявою декларанта чи уповноваженої ним особи для підтвердження чи спростування результатів проведеного дослідження (аналізу, експертизи).
Згідно з ч.ч.1,2 ст.515 Митного кодексу України встановлено, що Експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.
Прямо зобов`язуючими нормами права щодо провадження у справах про порушення митних правил, визначеними частиною другою статті 515 МК України, встановлено, що експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень (тобто СЛЕД Держмитслужби) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику (тобто Державної митної служби України), його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Відповідно до ст.516 МК України, визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова особа митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову, у якій визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище експерта або найменування спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, його відокремленого підрозділу чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також визначаються матеріали, що передаються у розпорядження експерта.
Згідно ч. 14 розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС від 02.12.2016 № 1058, під час проведення досліджень (аналізів, експертиз) експертами застосовуються методи досліджень та методики проведення експертиз, які визначені в нормативно-правових актах та нормативно- технічних документах (міжнародні та національні стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції рекомендації, переліки, науково-технічна та довідкова література, програмні продукти тощо).
Обрання методу (методики) проведення досліджень (експертиз) належить до компетенції експерта.
Статтею 1 МК України передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Таким чином, повноваження СЛЕД Держмитслужби на проведення експертизи в справах про порушення митних правил, в тому числі проведення товарознавчої експертизи із визначенням вартості вилученого майна, що є предметом правопорушення, закріплено Положенням про СЛЕД Держмитслужби, що відповідає вимогам МК України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ПІ(далі-Закон № 2658-ІІІ).
Нормативне врегулювання форми висновку, складеного експертами СЛЕД Держмитслужби за результатами експертизи предметів правопорушення з метою визначення їх вартості, визначено підзаконним нормативно-правовим актом головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує Формування та реалізацію єдиної державної митної політики, а саме наказом Міністерства фінансів України від 02.12.2016 № 1058, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 26.12.2016 за №1693/29823.
Згідно п. 4 розділу III «Формування документації для проведення досліджень (аналізів. експертиз)» Порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз) затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.12.2016 N° 105, посадовою особою митниці було призначено експертизу та в постанові зазначені завдання для дослідження (аналізу, експертизи) які відповідали меті призначення експертизи та не виходили за межі компетенції та спеціальних знань експерта, оскільки передбачали лише визначення вартості предметів правопорушення.
Таким чином, у випадку виникнення у митного органу сумніву щодо правильності визначення вартості товару, останній вправі винести постанову про призначення експертизи.
При цьому, відповідно до ч.5 ст.515 МК України, висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи органу доходів і зборів, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил.
У такому випадку митна вартість ввезеного товару може бути підтверджена відповідно до положень ст.53 МК України, зокрема, декларацією митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документами, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічним договором (контрактом) або документом, який його замінює, та додатками до нього у разі їх наявності; рахунком-фактурою (інвойсом) або рахунком-проформою (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено,-банківськими платіжними документами, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - іншими платіжними та/або бухгалтерськими документами, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортними (перевізними) документами, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документами, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензією на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страховими документами, а також документами, що містять відомості про вартість страхування.
У разі відсутності в наведених вище документах відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, додатково надаються: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копія митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як встановлено судом, в матеріалах справи наявні документи, що підтверджують вартість товарів: роздруківка цін на вироби фірми LA BIOSTETIQUE які підтверджують вартість товарів описаних у висновку експерта з номера 1-3 (згідно таблиці); рахунок-фактура від 18.03.2024 року №8Bis, який підтверджує вартість товарів описаних у висновку експерта з номера 4-8 (згідно таблиці); накладна доставки товарів через DHL, яка підтверджує вартість товарів описаних у висновку експерта з номера 9-16 (згідно таблиці).
Дані документи разом із перекладами були долучені представником позивача до матеріалів справи про порушення митних правил у клопотаннях від 29.05.2024, 12.06.2024. Однак, відповідачем при винесені постанови не були враховані долучені докази, а лише звернуто увагу на технічну помилку в рахунку факурі, яку було усунено.
Відповідно до роздруківки цін на вироби фірми LA BIOSTETIQUE вартість товарів описаних у висновку експерта з номера 1 по номер 3 становить 2197,32 євро, рахунку-фактури від 18.03.2024 року №8Bis ввартість товарів описаних у висновку експерта з номера 4 по номер 8 становить 1745,00 євро, накладної доставки товарів через DHL ввартість товарів описаних у висновку експерта з номера 9 по номер 16 становить 2387,49 євро. Загальна вартість вилучених товарів становить 6329,81 євро.
Згідно встановленого офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на день вчинення адміністративного правопорушення (26 березня 2024 року) така становила 1 євро - 42,4898 грн.
Отже, загальна вартість предметів правопорушення становить: 6329,81 євро х 42,4898=268 952,36грн.
При цьому, надаючи оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що у висновку від 25.04.2024 року №142000-3301-0260 Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України вказано, що для визначення ринкової вартості товару застосовано порівняльний підхід, який передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібних товарів з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та досліджуваними об`єктами. При визначенні ринкової вартості об`єктів експертизи враховано наявне маркування на товарах, а також цінову інформацію щодо пропозицій продажу ідентичних/подібних товарів, наявних в мережі Інтернет. Вибіркові маркетингові дослідження викладено у додатку до висновку.
Водночас, відповідачем не враховано, що об`єктами порівняння є виключно товарні пропозиції на ринку України, тоді як відправлялись такі товари з іноземних країн.
Колегія суддів звертає увагу, що об`єктом дослідження не була сукупність всіх предметів правопорушення, а огляд товарів проводився вибірково, що викликає сумніви у тому, що решту вилучених товарів відповідають опису предметів. Експертом не перевірялася працездатність вилученого товару та наявність чи відсутність слідів користування на таких, а до уваги взято ціну бувших у використанні непродовольчих товарів, реалізація яких може бути здійснена за вірогідною ціною, за яку майно може бути продано, з урахуванням його товарного стану та виходячи із попиту і пропозиції на товари визначеної якості.
Також, зі змісту Висновку видно, що вартість товару визначена станом на дату оцінки (25.04.2024), що свідчить про його недопустимість, оскільки для встановлення об`єктивної істини у справі вартість товару повинна була б бути визначеною станом на 25.03.2024 (дату вчинення правопорушення).
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що висновок експерта є неналежним доказом на підтвердження вартості товару, що перевозився через митний кордон України позивачем.
Однак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що вищезгаданий висновок не містить доказів того, що експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, оскільки така експертиза не є судовою експертизою, а тому на неї не поширюються вимоги, зокрема про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Водночас, згідно із цими нормами, особа, яка притягається до відповідальності за порушення митних правил вправі провести незалежну експертизу за власний рахунок.
Таким чином, під час визначення митної вартості товару митному органу слід було визначати за договірної ціною, що відповідає першому методу визначення митної вартості.
Отже, враховуючи надані позивачем документи, за вчинення порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України, ОСОБА_1 має понести стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості не задекларованого товару, що буде становити 80 685,70 грн. (1 268 952,36 грн. х 30%).
Згідно із ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на такі законодавчі приписи, судом першої інстанції вірно, у межах своїх повноважень, встановлено підстави для зміни застосованого щодо ОСОБА_1 стягнення у виді накладення штрафу в розмірі 80 685,70 грн.
Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що приймаючи до уваги обставини справи, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак не надав належної оцінки усім обставинам справи, про які зазначено у цьому рішенні.
З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити шляхом зміни його мотивувальної частини.
Згідно з ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до положень статті 317 КАС України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Чернівецької митниці  задовольнити  частково.
Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 24 вересня 2024 року  змінити в мотивувальній частині відповідно до цієї постанови.
В решті рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 24 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.