УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 461/3018/22
провадження № 51-928 ск 25
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого на                       вирок Галицького районного суду м. Львова від 3 жовтня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 4 грудня 2024 року щодо ОСОБА_5 .
 
Обставини справи

1.  Вказаним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя  м. Львова,
засуджено за ч. 2 ст. 125Кримінального кодексу України (далі -КК)та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.
2.  Згідно вироку суду ОСОБА_5 07 червня 2022 року о 18 год. 40 хв., перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_6 наніс кілька ударів рукою по голові потерпілої та ногою по руках та лівій нозі, чим спричинив їй тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості.
Доводи касаційної скарги
3.  У касаційній скарзі захисник  просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Він вважає, що немає жодного доказу, який вказує що тілесні ушкодження потерпілій завдав саме ОСОБА_5 , а наявний висновок судово-медичної експертизи свідчить лише про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень і не може бути доказом винуватості особи в заподіянні цих ушкоджень; відеозапис, який долучений до матеріалів кримінального провадження вилучено з порушенням вимог КПК і не може вважатися належним та допустимим доказом.
4. Крім того, на думку захисту призначене покарання не відповідає вимогам                       ст. 56 КК, оскільки ОСОБА_5 є пенсіонером внаслідок інвалідності 3 групи, а тому суд  не міг призначити засудженому покарання у виді громадських робіт.
5.  Апеляційний суд не зважив на допущені судом першої інстанції порушення, не спростував доводів, наведених в апеляційній скарзі засудженого у зв`язку з чим постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 419 КПК.
Оцінка суду

6.  Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд вирішив відмовити у відкритті касаційного провадження.
7.  Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього ж Кодексу.
8.  У касаційній скарзі захисника наведено доводи, які зводяться до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій доказів, що саме по собі не може свідчити про порушення ними кримінального або кримінального процесуального закону і не дає підстав для скасування оскаржених рішень. 
9. Відповідно до частини 1 статті 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
10.  Як убачається з доданих копій судових рішень, суд першої інстанції дослідив усі обставини справи, які належать до предмету доказування, й відповідно до статті 94 КПК дав оцінку зібраним доказам. Суд не вбачає в судових рішеннях підстав ставити під сумнів оцінку судів попередніх інстанцій щодо достовірності доказів та їх достатності для висновку про винуватість ОСОБА_5 .
11. Оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі, він провів належний аналіз обставин кримінального провадження та дав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК, та в сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
12. Статтею 87 цього Кодексу визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, серед яких здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.
13. Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
14.  Засуджений не заперечував своєї причетності до конфлікту з потерпілою. Судом в основу обвинувального вироку було покладено як показання засудженого, який вину не визнав, так і показання потерпілої, свідків, висновок експерта та інші докази.
15.  Підстав для сумніву в обґрунтованості такого висновку суду, зробленого на підставі з`ясування обставин, підтверджених доказами, які оцінено відповідно до статей 17 та 94 КПК, Суд не встановив. 
16.  Правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом, який надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційної скарги засудженого. Незгода з висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судами процесуального закону. 
17.  Таким чином, доводи касаційної скарги не дають Суду підстав ставити під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо обставин справи.
18.  Апеляційний суд також погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення покарання у виді 240 годин громадських робіт, навівши мотиви тому, чому він вважає призначене ОСОБА_5 покарання необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
19.  Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована і відповідає вимогам статті 419 КПК. 
20.  З огляду на викладене, з касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого на вирок Галицького районного суду м. Львова від 3 жовтня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 4 грудня 2024 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

 
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                ОСОБА_3