ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/830/25 Справа № 216/1337/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/1337/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД КР» про відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2024 року,

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулись до суду з окремими позовами до ТОВ «ШЛЯХБУД КР» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина позивачів.
Кожен з позовів мотивований тим, що 16 жовтня 2018 року з сином позивачів - ОСОБА_3 (помічником машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД КР»), стався смертельний нещасний випадок. 
Відповідно акта спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16 жовтня 2018 року о 02:53 год на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» форми Н-5 від 01 квітня 2019 року та Акта № 2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 01 квітня 2019 року, комісія дійшла висновку, що груповий нещасний випадок зі смертельними наслідками визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. 
Таким чином, під час праці на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» з ОСОБА_3 , сином позивачів, стався нещасний випадок - він отримав виробничу травму, внаслідок якої наступила його смерть. 
Смертю сина, позивачам завдано глибоких моральних страждань, вони втратили рідну людину, з якою проживали однією сім`єю протягом життя. Потрясіння через смерть сина призвели до того, що позивачі перебувають в напруженому психічному стані - їм не вистачає спілкування з сином, його підтримки. Окрім психологічної складової, смерть сина докорінно змінила звичний для позивачів уклад життя, вони вимушені у похилому віці самостійно облаштовувати свій побут, позбавлені підтримки сина. Смерть рідної людини призвела до незворотних негативних змін у особистому житті позивачів та вимагає від них додаткових зусиль для організації свого життя, так як останні є непрацездатними особами - пенсіонерами за віком. 
Враховуючи тяжкість завданої позивачам моральної шкоди, глибину та характер моральних страждань, позивачі оцінюють розмір моральної шкоди, спричиненої смертю сина у 781 000 гривень кожному, яку просили стягнути з відповідача у судовому порядку.
На підставі ухвали Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року позовні вимоги позивачів до товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД КР» про відшкодування моральної шкоди об`єднано в одне провадження.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ШЛЯХБУД КР» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ШЛЯХБУД КР» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю сина в розмірі 200 000 гривень. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ТОВ «ШЛЯХБУД КР» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «ШЛЯХБУД КР» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ШЛЯХБУД КР» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну смертю сина в розмірі 200 000 гривень. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 до ТОВ «ШЛЯХБУД КР» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивачів, просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 781 000 гривень без врахування з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 16 жовтня 2018 року з сином позивачів - ОСОБА_3 (помічником машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД КР»), стався смертельний нещасний випадок. Відповідно акта спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16 жовтня 2018 року о 02:53 год на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» форми Н-5 від 01 квітня 2019 року та Акта № 2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 01 квітня 2019 року, комісія дійшла висновку, що груповий нещасний випадок зі смертельними наслідками визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. 
Таким чином, в результаті дій, пов`язаних з використанням джерела підвищеної небезпеки на території підприємства відповідача з сином позивачів стався нещасний випадок, він отримав виробничу травму, внаслідок якої наступила смерть. 
Смертю сина позивачам завдано глибоких моральних страждань, оскільки вони втратили рідну людину, з яким проживали однією сім`єю протягом значного періоду свого життя. Потрясіння через смерть сина призвели до того, що позивачі перебувають в напруженому психічному стані, їм не вистачає спілкування з сином, підтримки останнього. Окрім психологічної складової, смерть сина докорінно змінила звичний для позивачів уклад життя, вони вимушені у похилому віці самостійно облаштовувати свій побут. Отже, смерть рідної людини призвела до незворотних негативних змін в особистому житті позивачів та вимагає від них додаткових зусиль для організації свого життя.
Також зазначає, що, відповідно до норм чинного законодавства, моральна шкода має бути стягнута без врахування з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 
16 жовтня 2018 року на підприємстві відповідача - ТОВ «ШЛЯХБУД КР» стався груповий нещасний випадок, внаслідок якого помер ОСОБА_3 .
Згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_3 з 24 вересня 2015 року працював помічником машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах ТОВ «ШЛЯХБУД КР» (том 1 а.с. 29-33).
Згідно з Актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16 жовтня 2018 року в ТОВ «ШЛЯХБУД КР» комісією встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: 15 жовтня 2018 року, о 20 год. 00 хв. локомотивна бригада дільниці №7.3 підйомно-транспортного устаткування залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ПівнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР» в складі: машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах ОСОБА_6 та помічника машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах ОСОБА_3 отримала наряд на виконання робіт з управління та обслуговування тепловозу від механіка дільниці ОСОБА_7 (по телефону) і прийняла зміну на тепловозі серії ТЭМ 2 госп. № 79 на залізничній станції «Сырьевая» УЗТ ПАТ «ПівнГЗК». Після огляду тепловозу, ОСОБА_6 отримав по телефону завдання на зміну від диспетчера залізничного цеха з обслуговування об`єктів ПАТ «ПівнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР» ОСОБА_8 після екіпірування тепловозу на залізничній станції «Отвальная», слідувати на залізничну станцію «Вскрышная» УЗТ ПАТ «ПівнГЗК» для подальшого виконання робіт з доставки вагонів хопер-дозаторів серії 20-Х351 на колію ЭКГ №83 Ганнівського кар`єра ПАТ «ПівнГЗК» з метою його обробки (дозування щебнем рейко-шпальної решітки). Прибувши на залізничну станцію «Вскрышная», по команді диспетчера станції ОСОБА_9 , локомотивна бригада виконала маневрову роботу з формування на 5-й залізничній колії станції господарського поїзда у складі тепловозу та трьох навантажених вагонів хопер-дозаторів. Раніш зазначені вагони експлуатувалися у зміну з 13-го на 14-те жовтня локомотивною бригадою тепловоза ТЭМ-2 госп. №151 (машиніст тепловоза ОСОБА_10 та помічник машиніста тепловозу ОСОБА_11 ) у складі господарського поїзда, який проводив обробку (дозування) рейко-шпальної решітки ЄКГ-6,3УС госп. №86. По закінченню зміни вагони хопер-дозатори були завантажені щебнем та відставлені на 3-тю залізничну колію станції «Вскрышная». Зауважень з приводу роботи гальмівного обладнання вагонів під час їхньої експлуатації у локомотивної бригади не було. Гальма рухомого складу були технічно справні та забезпечували зупинку поїзда при їх використанні. О 19 год. 30 хв. 15.10.2018 на дільницю №1 пересувних залізничних колій Ганнівського кар`єру (розташованій на станції «Вскришня») прибули майстер шляховий ОСОБА_12 і монтер колії ОСОБА_13 . В адміністративно-побутовому корпусі вони переодягнулися у спеціальний одяг і спеціальне взуття та займалися виконанням робіт на дільниці до прибуття маневрового тепловоза ТЭМ-2 госп. №79 на станцію. По прибуттю на станцію «Вскришня» маневрового тепловозу ТЭМ-2 госп. №79, після погодження з диспетчером цеха ОСОБА_8 , в кабіну машиніста тепловоза піднялися майстер шляховий ОСОБА_12 і монтер колії ОСОБА_13 , для слідування з локомотивною бригадою на колію ЭКГ-8И госп. № 83 станції «Южная» та організації виконання робіт з вивантаження вагонів. О 01 год. 35 хв. за командою ОСОБА_9 господарський поїзд відправилася з 5-ої колії станції «Вскришня» за маршрутом: «станція «Вскрышная» - станція «Северная». О 01 год. 41 хв. поїзд прибув до вхідного світлофора станції «Северная», та простояв там в очікуванні дозволу на подальший рух до 02 год. 25 хв. В 02 год. 25 хв. машиніст тепловозу ОСОБА_6 отримав команду чергової по залізничній станції «Северная» ОСОБА_14 на відправлення зі станції «Северная» та слідування до вхідного світлофора станції «Южная» по залізничній колії ЭКГ №68 з послідуючою доповіддю про його проїзд. Почувши по радіозв`язку, що ОСОБА_6 зрозумів отриману команду, ОСОБА_14 дала дозвіл на подальше слідування поїзда до контролю СП102 станції «Южная», про що ОСОБА_6 повторив радіозв`язком. Зі станції «Северная» до станції «Южная» поїзд рухався колією ЭКГ №68, далі з`єднувальною колією станцій «Северная» - «Южная» (яка примикає до колії ЭКГ №68 станції «Северная» та через стрілочний перевід СП102 до 14 колії станції «Южная») і далі на 14 колію станції «Южная» з метою подальшої зупинки на вільній від рухомого складу колії №14 на межі «контролю» стрілочного переводу СП102. Проїхавши приямок ЭКГ №68 локомотивом вперед і доповівши про це черговій по залізничній станції «Северная», машиніст тепловозу ОСОБА_6 (з невстановлених причин при працюючому стаціонарному радіозв`язку) зателефонував мобільним телефоном до чергової по залізничній станції «Южная» ОСОБА_15 і попросив підготувати заздалегідь у маршрут прямування поїзда СП102. Після погодження з ОСОБА_15 переводу СП 102 у маршрут прямування, локомотивна бригада господарського поїзда повинна була (заїхав за контроль СП 102) зупинити поїзд на колії №14 та після переводу стрілки черговою по станції, продовжити рух у зворотному напрямку на колію ЭКГ-8И госп. №83. Отримавши підтвердження мобільним телефоном про готовність в маршруті стрілочного переводу, поїзд, під керуванням ОСОБА_6 , продовжив слідувати на колію №14 станції «Южная». Приготований маршрут по напрямку руху поїзда далі від СП 102 дає змогу прямувати через колію №14 (яка примикає з протилежної сторони до колійного розвитку станції «Северная») на залізничну колію №211 тупика ЭКГ-10 госп. №56 станції «Северная». У період проходження господарського поїзда за вказаним маршрутом на залізничній колії № 211 під ЭКГ-10 госп. №56 знаходився раніш відправлений зі станції «Южная» спеціалізований поїзд госп. №3, який складався з тягового агрегата серії ОПЭ1А (у складі секції керування, дизельної секції, обмотореного думпкара), під керуванням машиніста тягового агрегату ОСОБА_16 і помічника машиніста тягового агрегату ОСОБА_17 , і дев`яти думпкарів типу 2ВС105 УЗТ ПАТ «ПівнГЗК», в який в цей час відбувалося навантаження гірничої маси. Залізнична з`єднувальна колія від приямка ЭКГ-4У госп. №68 станції «Северная» до 14 колії станції «Южная» і залізнична колія далі в бік навантажувального тупика ЭКГ-10 госп. №56, має ламаний профіль з ухилом різної величини по напрямку руху господарського поїзда №79. Під час руху господарського поїзда по станції «Южная» локомотивна бригада в складі ОСОБА_6 і ОСОБА_18 не впоралася з його керуванням (рухаючись по ухилу), не зупинила поїзд після проїзду СП 102, продовжила подальший рух поїзда у бік залізничних колій станції «Северная», і 16 жовтня 2018 року, о 02 год. 53 хв., допустила зіткнення з тяговим агрегатом ОПЭ1А спеціалізованого поїзда, який перебував в тупику екскаватора ЭКГ-10 госп. № 56. При некерованому русі поїзда ні машиніст тепловоза ОСОБА_6 ні помічник машиніста тепловоза ОСОБА_18 при працюючому радіозв`язку тепловоза не виходили на зв`язок (з невстановлених причин) з черговими по залізничним станціям і не поставили їх до відома про те що відбувається, для приймання з їхнього боку заходів щодо запобігання можливих наслідків. У момент зіткнення на тепловозі ТЭМ-2 госп. № 79 крім локомотивної бригади продовжували перебувати майстер шляховий ОСОБА_12 і монтер колії ОСОБА_19 . В результаті допущеного зіткнення в кабіні тепловоза були смертельно травмовані ОСОБА_6 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , а ОСОБА_12 , перед зіткненням зістрибнув з тепловозу та в результаті падіння був травмований. В подальшому ОСОБА_12 був доставлений каретою швидкої допомоги до КЗ «Криворізька міська лікарня №7»ДОР» звідки його було переведено до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР». Локомотивна бригада тягового агрегату в результаті зіткнення не постраждала.
Причиною смерті помічника машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах ОСОБА_3 , яку встановив заклад судово-медичної експертизи є: несумісні з життям травми тіла, які супроводжувалися розтрощенням та розділенням голови, тулуба та кінцівок з повним їх відчленуванням.
Відповідно п. 4 вказаного Акта, причинами настання нещасного випадку, є: основна: організаційна - порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів, а саме - не проведення повного випробування гальм сформованого поїзда, з перевіркою стану гальмівної магістралі та дії гальм у всіх вагонів, а також незабезпечення належного утримання транспортних засобів - відсутність гнучкого троса привода швидкостеміра тепловоза ТЭМ-2, в результаті чого не здійснювалась реєстрація параметрів швидкості руху і роботи гальм господарського поїзда встановленим на тепловозі швидкостеміром.
Порушено вимоги глави XIII розділа 5 п. 5.4, глави IX розділа 1 п. 1.2 та глави X розділа 1 п. 1.5 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств», затверджених наказом Міністерства промислової політики України 15 лютого 2010 року №70. 
Супутні - організаційні: невиконання вимог інструкцій з охорони праці в частині необхідності проведення повного опробування гальм господарського поїзда на працездатність після його формування, яке не було виконане локомотивною бригадою, контролю за виконанням своїх обов`язків, як машиніста тепловоза, по проведенню опробування гальм поїзда помічником - машиніста тепловоза та занесенням результатів розрахунків забезпеченості гальмами поїзда у Журналі випробування гальм, який знаходиться на локомотиві, оформлення необхідних записів в відповідний Журнал та підтвердження їх достовірності своїм підписом, а також необхідності перевірки ефективності дії гальм при русі поїзда.
Порушено вимоги п. 1.7, 1.9 (п/п 1.9.5.) Глави 1; п. 3.1.3 Розділу 3.1 та п. 3.8.1 Розділу 3.8 Глави 3 Інструкції з охорони праці для машиніста тепловоза на маневрових і господарчих роботах ОТ-0009-18, затвердженої наказом ТОВ «ШЛЯХБУД КР» від 06 березня 2018 року № 35: невиконання вимог інструкцій з охорони праці в частині необхідності проведення повного опробування гальм господарського поїзда на працездатність після його формування локомотивною бригадою. Невиконання своїх обов`язків по проведенню опробування гальм поїзда у встановленому порядку.
Порушено вимоги п. 1.7, 1.9 (п/п 1.9.5.) Глави 1; п. 3.1.3 Розділу 3.1 та 3.8.1 Розділу 3.8 Глави 3 Інструкції з охорони праці для помічника машиніста тепловоза на маневрових і господарчих роботах ОТ-ООІО-18, затвердженої наказом по ТОВ «ШЛЯХБУД КР» від 06 березня 2018 року № 35: не виконання посадових інструкцій в частині незабезпеченості підлеглим персоналом (локомотивною бригадою у складі машиніста тепловоза ОСОБА_6 та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_3 ) своїх обов`язків при експлуатації тепловоза та формуванні рухомого складу, а також не виконання ними нормативних документів з охорони праці та безпеки руху.
Порушено вимоги п. 4.2 Розділу 4 Посадової інструкції електромеханіка дільниці №7.3 підйомно-транспортного устаткування залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ПівнГЗК», затвердженої 12 червня 2015 року: не виконання посадових інструкцій, в частині забезпеченості надійної роботи тепловоза, контролю за якістю його технічного обслуговування та за виконанням підлеглим персоналом (електромеханіком ОСОБА_7 ) вимог Правил технічної експлуатації залізничного транспорту, які зобов`язують експлуатувати тепловоз з працюючим швидкостеміром, що забезпечує реєстрацію параметрів швидкості руху та режимів роботи автоматичних гальм поїзда.
Порушено вимоги п. 2.1 (п/п 2.1.1), 2.5 та 2.10 Розділу 2 Посадової інструкції головного механіка залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ПівнГЗК», затвердженої 12 червня 2015 року.
Відповідно п. 6 Акта форми Н-5, комісія дійшла висновку, що груповий нещасний випадок зі смертельними наслідками визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. (том 1 а.с. 16 зворот)
Як вбачається з Акту №2 про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, форми Н-1, складений на ОСОБА_3 , причинами нещасного випадку є: основна (організаційна) - порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів та супутня (організаційна) - порушення трудової та виробничої дисципліни; невиконання посадових обов`язків; невиконання вимог інструкцій з охорони праці. (том 1 а.с. 23).
Отже, Актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку що стався 16 жовтня 2018 року встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся при виконанні ОСОБА_3 трудових обов`язків, які були покладені на нього ТОВ «ШЛЯХБУД КР», тобто на виробництві, незалежно від вини останнього.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів, на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що син позивачів загинув при виконанні трудових обов`язків у ТОВ «ШЛЯХБУД КР».
Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті, спричиненої позивачам, суд першої інстанції врахував обставини справи, зокрема, що смерть сина спричинила та буде спричиняти протягом усього життя їм душевних страждань, що істотно змінює життя ОСОБА_18 та тягне за собою зараз і потягне у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачів неможливо. За наслідками смерті Расторгуєви позбавлені моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача ТОВ «ШЛЯХБУД КР» на користь позивачів моральної шкоди, завданої смертю сина, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).
Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).
Зазначена норма встановлює загальне правило, відповідно якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також інших умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку між такою поведінкою і завданою шкодою та вини заподіювача (крім випадків відповідальності без вини).
У частині 2 статті 1168 ЦК України вказано, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Враховуючи, що нещасний випадок, що призвів до смерті ОСОБА_3 - сина позивачів, визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються норми КЗпП України, оскільки ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах відповідачем та, під час виконання трудових обов`язків зазнав тілесних ушкоджень, внаслідок яких помер.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.
Відповідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Статтею 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Отже, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створення безпечних і нешкідливих умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові.
Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У справі, яка розглядається, встановлено, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, незабезпечення належного утримання транспортних засобів посадовими особами підприємства, недостатнього контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці, позивачі втратили свого сина. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому їх душевні страждання будуть тривати й надалі.
На думку колегії суддів апеляційного суду, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які втратили близьку людину - сина, судом врахована і наявність вини самого загибленого ОСОБА_3 , тому не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивачів, що визначений судом розмір стягнутої моральної шкоди є необґрунтований належним чином. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачам заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю сина.
Колегія суддів апеляційного суду, з наведеного вище не знаходить підстав для збільшення розміру моральної шкоди як просив представник позивачів в апеляційній скарзі, оскільки вважає, що визначений сумом розмір відшкодування позивачам моральної шкоди повністю відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи  діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
При цьому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, тому сума морального відшкодування має бути визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає доповненню із зазначенням в рішенні що сума морального відшкодування стягнута без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2024 року змінити, доповнивши посиланням на те, що суми морального відшкодування стягнуті без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: 

Повний текст постанови складено 19 березня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста