ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/6549/22  Номер провадження 22-ц/814/450/25	Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І.В. 
учасники справи: 
представник позивача – адвокат Шерстюк А.О.
відповідач ОСОБА_1 
представник відповідача – адвокат Ткаченко А.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2024 року та додаткове рішення цього суду від 10 вересня 2024 року 

ухвалені суддею Потетій А.Г., повний текст рішення складено – 23 серпня 2024 року, повний текст додаткового рішення складено – дата не вказана

та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Полтавського районного суду від 20 серпня 2024 року, ухвалене суддею Потетій А.Г., повний текст рішення складено – 23 серпня 2024 року 

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:
29.12.2022 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини, в якому просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути з відповідача на його користь судові витрати зі сплати судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис за № 158, 08.01.2017. Шлюб між сторонами розірвано 08.04.2021 рішенням Полтавського районного суду Полтавської області (справа № 545/342/22). Від народження дочка ОСОБА_4 проживає з батьком. 02.02.2021 року ОСОБА_2 був вимушений звернутися до Октябрського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки (судовий наказ Октябрського районного суду м. Полтави від 02.02.2021 у справі № 554/785/21). За час виконання виконавчого провадження з 02.02.2021 по 01.12.2022 року загальна сума заборгованості аліментів на утримання доньки становить 74 501,75 грн. На даний час донькою повністю опікується батько. Мати дитини практично не цікавиться її долею, не бере участі у її вихованні та забезпеченні, не опікується нею, зловживає алкогольними напоями. Байдуже ставлення матері до дитини неодноразово ставало причиною сварок між нами, наслідком яких стало фактичне руйнування шлюбних відносин. Батьком створено належні умови проживання та виховання дитини, позивач належним чином піклується про доньку, забезпечує її матеріально та займається її вихованням, тому найкращим місцем проживання для дитини буде саме проживання з батьком. Зважаючи на фактичні обставини даної справи, доцільним і справедливим є визначення місця проживання дитини саме з батьком.

30.01.2023 ОСОБА_1 пред`явила до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини, в якому просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. 

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися 29.07.2016. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . У грудні 2020 після сварки чоловік сказав, щоб ОСОБА_1 залишила його квартиру та виштовхнув її на двір. Оскільки у квартирі колишнього чоловіка ОСОБА_2 вона не була зареєстрована і не мала права власності на його житло, їй довелося піти. Найти спільну мову та примиритися сторонам не вдалося. Як стало згодом відомо ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 ініціював розірвання шлюбу усудовому порядку. Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08.04.2021 (справа № 545/342/21) шлюб було розірвано. З того часу ОСОБА_2 усіляко чинить ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні спільної дитини. З грудня 2020 ОСОБА_1 приходить до помешкання колишнього чоловіка для побачення та спілкування з донькою, але до квартири він її не пускає, з донькою бачитися забороняє, фактично приховуючи її від неї. Він навіть перестав водити ОСОБА_4 до дитячого садочку, який вона відвідувала від початку, щоб ОСОБА_1 не мала змоги бачити її там. Неодноразові виклики поліції та дільничного жодних результатів не дають. У зв`язку з цим ОСОБА_1 була змушена звертатися до Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради для визначення порядку її участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 . Так, рішенням Шевченківського райвиконкому від 24.06.2021 №173 визначено порядок її участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , 2017 року народження, а саме: за попередньою домовленістю з батьком дитини спілкуватися з донькою кожні перші та треті вихідні місяця з 09-00 суботи до 19-00 неділі та щоп`ятниці з 17-00 до 20-00 з правом перебування за місцем проживання матері, відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію, не порушуючи режиму дитини, турбуючись про стан її здоров`я. Але, починаючи з моменту постановлення вказаного рішення, стан речей не змінився, її колишній чоловік усіляко перешкоджає та робить неможливими зустрічі ОСОБА_1 з дочкою. Досягти порозуміння щодо дотримання встановленого порядку участі у вихованні не вдається. Провокуються скандали. У встановлені дні у нього з`являються свої плани та/або він з ОСОБА_4 кудись їдуть. Повідомлення ОСОБА_1 з цього приводу ОСОБА_2 ігноруються. А тому ОСОБА_1 залишається лише сподіватися, що з ОСОБА_4 все гаразд, а її колишній чоловік хоча б не налаштовує доньку проти неї та належно піклується про неї. Вказаний стан речей свідчить про порушення прав дитини на спілкування з рідною мамою, адже, попри розлучення з чоловіком, ОСОБА_1 прагне забезпечувати та гідно виховувати Віолетту, приділяти їй увагу та турботу, забезпечувати її фізичний та духовний розвиток, дбати, захищати та оберігати у цей і, без того, не легкий час. Істотні обставини, які мають значення та вказують на неможливість задоволення первісного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з ним. Так, ОСОБА_2 за родом своєї діяльності є водієм вантажівки (далекобійником), часто відсутній вдома через рейси. З ким в цей час залишається дитина, не відомо. Крім того, ОСОБА_2 є військовозобов`язаним та під час війни з російською федерацією може бути в будь-який час призваний на військову службу. А за таких обставин дитина залишиться без батьківського піклування. Наголошує на відсутність зі сторони позивача будь-яких доказів створення ним належних умов для проживання та виховання дитини. Натомість, з наявної інформації разом з ОСОБА_2 проживає співмешканка та її син, який набагато старший за Віолетту. Тобто має місце спільне проживання різностатевих дітей від різних батьків, що є неприпустимим. Посилання позивача на зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями та про байдуже ставлення до доньки, не відповідає дійсності та є наклепом. Як зазначала ОСОБА_1 , її колишній чоловік умисно своїми діями вчиняє систематичні порушення прав малолітньої доньки ОСОБА_4 та прав ОСОБА_1 як мами на спілкування й виховання своєї дитини. Вказані порушення зумовлені поведінкою та діями її колишнього чоловіка (батька дитини) ОСОБА_2 , який усіляко чинить ОСОБА_1 перешкоди для зустрічей з донькою, можливістю дбати про неї, піклуватися та забезпечувати матеріально. За повідомленням Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області такі дії позивача мають ознаки адміністративного правопорушення, а відповідні матеріали скеровані для складання на нього адміністративного протоколу. У підтвердження доцільності визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1 є лист Полтавського міського центру соціальних служб щодо спроможності виконувати батьківські обов`язки з виховання малолітньої дитини. ОСОБА_1 зазначає, що має постійну роботу, здатна забезпечувати себе та свою доньку, має окреме житло.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2024 року позов   ОСОБА_2 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини - задоволено частково.
Визначено місце проживання дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по черзі у кожного з батьків, у матері  ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у батька  ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , протягом двотижневих періодів, кожен з яких становить собою період тривалістю чотирнадцять календарних днів, який розпочинається о 18-00 в неділю будь-якого календарного тижня місяця, триває чотирнадцять календарних днів та закінчується о 18-00 у відповідну неділю календарного тижня місяця.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовів мотивоване тим, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Оскільки наразі дитина проживає з батьком ОСОБА_2 , враховуючи висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_1 та, зокрема, наведені у висновку обставини те, що дитина тривалий час проживає разом з батьком, забезпечена усім необхідним: облаштованим місцем для сну та відпочинку, одягом та взуттям по сезону, продуктами харчування, між донькою та батьком встановлений міцний психолого-емоційний зв`язок, а також враховуючи показання свідків у справі, суд першої інстанції визнав за можливе частково прийняти висновок щодо доцільності проживання ОСОБА_4 з матір`ю, а тому з урахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, враховуючи інтереси дитини та відсутності підстав вважати, що спілкування з дитини з батьком чи матір`ю суперечить його інтересам, суд визнав за можливе визначити місце проживання дитини по черзі у кожного з батьків, у визначений ним спосіб, т.я. використання спільної фізичної опіки буде спрямоване на повернення матері у життя і виховання доньки, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дитина, як повноцінного члена суспільства. Посилання представника ОСОБА_2 на те, що участь ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з нею порушує інтереси дитини, суд до уваги не взяв, оскільки будь-яких даних про те, що таке спілкування є несприятливим для розвитку дитини, порушує його права та законні інтереси, не встановлено. Ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень.

26.08.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, в якому вона просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати у розмірі 10 000 грн на професійну правничу допомогу та у розмірі 536,30 грн – на сплату судового збору (т.2 а.с. 216-219).

       Заява мотивована тим, що питання розподілу судових витрат рішенням суду від 20.08.2024 вирішено не було.

       Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2024 року стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що розмір професійної правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн, які просить стягнути з ОСОБА_1 , відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на встановлені обставини справи. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду. Також необхідним є стягнення витрат по сплаті судового збору, тобто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 536,80 грн судового збору, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 496,20 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги, у задоволенні зустрічного позову – відмовити, додаткове рішення суду - скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що у висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , затвердженому рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради 13.02.2024 № 25, зазначено, що дитина тривалий час проживає разом із батьком, між донькою та батьком встановлений міцний психологічно-емоційний зв`язок, але батько перешкоджає зустрічам матері з дитиною, не виконує встановлений органом опіки та піклування графік побачень. Вважає даний висновок суперечливим та переконаний, що рішення органу опіки про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю не може бути інструментом покарання батька, і грунтуватися на випадку вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною. Переконаний, що обставина, про яку зазначає мати дитини, що їй перешкоджають бачитися з донькою, не може бути підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки у разі вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною мати завжди має право звернутися до органу опіки та піклування або до суду з вимогою про усунення даних перешкод у спілкуванні з донькою. Донька з народження (з 2017 року) проживає разом із батьком та протягом тривалого часу матір`ю дитини не було реалізоване дане право до моменту звернення батька до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Обставин, за яких донька не могла б проживати разом з батьком, ні суд, ані орган опіки не встановив. При цьому, посилається на постанови Верховного Суду у конкретних справах. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги ставлення ОСОБА_1 до виконання своїх батьківських обов`язків, що виражається, в т.ч. у наявності заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, яка станом на дату подання позовної заяви (29.12.2022р.) становила 74 501,75 грн, а станом на 01.02.2024 року становила 112 260 грн, яким не була надана оцінка ані Службою у справах дітей, ані судом першої інстанції при ухваленні рішення. Також судом першої інстанції не враховано особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною; як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини; як враховують її інтереси; чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною. Судом не надано правову оцінку показанням свідків - матері відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_7 та донька відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 щодо особистих якостей ОСОБА_1 як доньки та матері, виконання обов`язків з утримання нею старшої доньки та матері непрацездатного віку. Не враховано випадки конфліктної та аморальної поведінки ОСОБА_1 щодо родичів та знайомих, що також підтверджується показами свідків. Не враховано інтереси самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки (тривале проживання разом із батьком, бабусею, постійне спілкування із старшою сестрою та тіткою), що сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі. Враховуючи, що служба у справах дітей також підтвердила наявність міцного психоемоційного зв`язку батька з донькою.
Щодо додаткового рішення суду про стягнення витрати на правову допомогу зазначає, що у даній справі адвокати Нестеренко Н.М. і Ткаченко А.В. представляли інтереси ОСОБА_1 . Відповідно до детального опису робіт та наданих послуг цими адвокатами по договору № 03/06/23 від 02.06.2023, серед переліку виконаних робіт та наданих послуг, вагома частина яких, зокрема: написання та подання до Головного управління Національної поліції у Полтавській області адвокатського запиту; правовий аналіз відповіді Головного управління Національної поліції у Полтавській області № 154аз від 21.06.2023; написання та подання до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради заяви про забезпечення участі представника Служби у справах дітей від 19.09.2023; написання та подання до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції НП України адвокатського запиту №31 від 12.01.2024; написання та подання повторної заяви про залучення представника Полтавського міського центру соціальних служб та представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в місті Полтаві ради від 15.01.2024; написання та подання до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради заяви про вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 184 КУпАП від 15.01.2024; написання та подання до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради повторної заяви про вчинене адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 184 КУпАП від 01.02.2024, не відповідають предмету договору про надання правничої (правової) допомоги в рамках даної цивільної справи №545/6549/22, а здебільшого спрямовані на представництво інтересів ОСОБА_1 щодо притягнення позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 184 КУпАП. Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону. При цьому, посилається на відповідні постанови Верховного Суду. Вказує, що відповідачем ОСОБА_1 30.01.2023 було подано зустрічний позов, який не містить попереднього розрахунку суми судових витрат, що у свою чергу позбавило позивача ОСОБА_6 можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, що є порушення принципу змагальності. У даній справі відповідачем не було здійснено подання попереднього розрахунку суми судових витрат ні з першою заявою по суті спору, ні на більш пізніх стадіях, а подано після закінчення розгляду справи. Неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, що є однією з підстав для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи правові позиції Верховного Суду та положення ЦПК України, а також критерій реальності адвокатських витрат (установлення їхньої необхідності), що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення, вважає, що додаткове рішення підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, судові витрати стягнути з позивача ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення, а її зустрічний позов - задовольнити повністю, судові витрати стягнути з ОСОБА_2 . 

Апеляційна скарга мотивована тим, що провівши усі необхідні дії та з чітким дотриманням норм чинного законодавства, виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві радою як органом опіки та піклування було надано до Полтавського районного суду Полтавської області висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 . Звертає увагу суду, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив як підставу для відступу від висновку органу опіки та піклування те, що дитина тривалий час проживає з батьком ОСОБА_2 , забезпечена усім необхідним: облаштованим місцем для сну та відпочинку, одягом та взуттям по сезону, продуктами харчування; між донькою та батьком встановлений міцний психолого-емоційний зв`язок, а також, враховуючи показання свідків у справі, суд зазначив за можливе частково прийняти висновок щодо доцільності проживання Віолети з матір`ю, а тому з урахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, враховуючи інтереси дитини та відсутності підстав вважати, що спілкування з дитини з батьком чи матір`ю суперечить її інтересам, визнав за можливе визначити місце проживання дитини по черзі у кожного з батьків. Також суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 212 ЦПК України суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитися із даним висновком і не взяти його до уваги. Звертає увагу апеляційного суду на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить мотивування, чому суд визнав вказаний висновок недостатньо обґрунтованим, або вказівки на те, що він суперечить інтересам дитини. Крім цього, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 13.02.2024 №25 оскаржувався сторонами у судах. Зазначає, що варто взяти до уваги позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 12.01.2022 у справі № 663/724/19 в аналогічному спорі, де останнім визначено місце проживання дитини з матір`ю з наведених у ній мотивів. Вказує, що матеріали справи містять достатньо доказів протиправної поведінки ОСОБА_2 , а саме підтвердженням цьому є листування у телефонному режимі сторін з приводу таких побачень за період 2021-2023, де кожного разу ОСОБА_2 знаходив підставу відмовити у побаченні матері з дитиною. Також підтвердженням таких доводів є звернення ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та правоохоронних органів, що підтверджується наданими у справі доказами. Посилається на постанову Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №487/2001/19-ц щодо закріплення міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Звертає увагу апеляційного суду, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, що підтверджується постановою Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/978/23 від 12.04.2023, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Також звертає увагу апеляційного суду, що ОСОБА_2 є малозабезпеченою особою, ним для представництва своїх інтересів у суді було залучено адвоката органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, що підтверджується дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги №87 від 01.03.2023, ОСОБА_2 не надав жодного доказу до суду, який би підтверджував наявність у нього постійного та стабільного доходу. Посилається на показання свідка ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , яка суду засвідчила, що коли в кінці 2023 померла мати ОСОБА_9 , то він попросив її переїхати до них жити, що вона і зробила у листопаді 2023. Коли ОСОБА_9 на роботі, то вона постійно доглядає за ОСОБА_4 , за станом свого здоров`я їй вже важко доглядати за ОСОБА_4 , забирати її зі школи, гуляти з нею, робити домашні завдання. Також вказує, що ОСОБА_2 є особою призовного віку та може бути мобілізований у період дії на території України воєнного стану, а тому можна зробити припущення, що останній намагається скористатися правом, визначеним п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку” як особа, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. При дослідженні доказів судом не було враховано наявність у ОСОБА_1 та відсутність у ОСОБА_2 документів, що підтверджують їх фізичну спроможність виховання та догляду дитини (висновки про стан здоров`я), документи, що підтверджують факти притягнення/не притягнення до кримінальної відповідальності, що є одним з основних доказів при вирішенні спору при визначенні місця проживання дитини. Також звертає увагу суду на вік та стать дитини її вікові особливості та потреби, а саме, що це дівчинка, яка в будь-якому випадку потребуватиме тісного спілкування з матір`ю, її турботи і уваги, яку жодним чином не зможе замінити ані батько, ані його дружини, які повсякчас змінюються, ані бабусі та дідусі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Шерстюк А.О. просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. 

У судове засідання апеляційного суду 05.03.2025 не з`явився позивач ОСОБА_2 04.03.2025 до апеляційного суду від нього надійшла заява, в якій він просив відкласти розгляд справи, визнавши причину поважною, оскільки ним подано пакет документів на відстрочку до ТЦК та СП, він має прибути по повістці до 16-00 05.03.2025. До заяви додана ксерокопія повістки №2254 від 03.03.2025 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім`я ОСОБА_2 , який проживає АДРЕСА_3 . При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно позовної заяви ОСОБА_2 , ксерокопії витягу з Реєстру Полтавської територіальної громади від 21.12.2022 (т.1 а.с. 6), ксерокопії паспорта громадянина України ОСОБА_10 (т.1 а.с. 10) місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що вказує на невідповідність адреси проживання (реєстрації) ОСОБА_2 , зазначеної у повістці ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно ч.1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 

Вирішуючи питання щодо поважності причини неявки позивача ОСОБА_2 , колегія суддів бере до уваги те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у даній справі відкрито 01.10.2024 (т.3 а.с. 43), справа призначалася до апеляційного розгляду на 18.12.2024, проте 18.12.2024 від представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Шерстюк А.О. надійшла заява про відкладення справи розглядом у зв`язку з тим, що вони не мають можливості бути присутніми у судовому засіданні через стан здоров`я (хворобу) (докази додаються), ОСОБА_2 бажає особисто приймати участь у судових засіданнях (т.3 а.с. 135-136). До заяви додано ксерокопію створеного медичного висновку про непрацездатність та про перевірку медичного висновку, дійсний з 17.12.2024 до 18.12.2024 (т.3 а.с. 138), проте, вказані документи не містять прізвища, ім`я, по батькові особи, якій вони видані. Вдруге апеляційний розгляд призначався на 12.02.2025, але справа слуханням була відкладена із-за хвороби іншого судді. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вказана причина відсутності позивача ОСОБА_2 не є поважною, не підтверджена належними доказами, повістка ТЦК та СП видана за 2 дні до судового засідання, у ній вказана інша адреса особи, що викликає обгрунтовані сумніви у її достовірності. Крім цього, у судовому засіданні бере участь представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Шерстюк А.О. на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 28.11.2023 №573 (т.3 а.с. 137).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (див. mutatis mutandis рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.89, N 11681/85)).

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, N 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) від 14.10.2003, заява N 50966/99)).

Таким чином, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів для прискорення процедури розгляду. Позивач ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами ст. 44 ЦПК України повинен виявляти інтерес до відомого йому провадження, зокрема, щодо руху поданої ним апеляційної скарги та результату розгляду її судом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого останні мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (т.1 а.с. 5).

Шлюб між сторонами розірвано 08.04.2021 року за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області (справа № 545/342/22) (т.1 а.с. 12-13).

Судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави від 02.02.2021 з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (т.1 а.с. 14). 

За час виконання виконавчого провадження з 02.02.2021 по 01.12.2022 загальна сума заборгованості аліментів на утримання доньки становить 74 501,75 грн (т.1 а.с. 15).

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 24.06.2021 за №173 визначено порядок участі ОСОБА_11 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_6 , 2017 року народження, а саме: за попередньою домовленістю з батьком дитини спілкуватися з донькою кожні перші та треті вихідні місяця з 09-00 год суботи до 19-00 год неділі, та щоп`ятниці з 17-00 год до 20-00 год з правом перебування за місцем проживання матері, відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію, не порушуючи режиму дитини, турбуючись про стан її здоров`я (т.1 а.с. 30).

У межах виконання вказаного рішення ОСОБА_1 , заздалегідь повідомляючи ОСОБА_6 , неодноразово намагалася побачитися з донькою, проте ОСОБА_2 перешкоджав таким діям.

Підтвердженням цьому є листування в телефонному режимі сторін з приводу таких побачень за період 2021-2023, де кожного разу ОСОБА_2 знаходив підставу відмовити у побаченні матері з дитиною.

Підтвердженням таких доводів є звернення ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та правоохоронних органів, що підтверджується наступним: заява ОСОБА_1 до Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 20.04.2021 щодо встановлення графіку побачень з дитиною; талон-повідомлення єдиного обліку №28345 від 19.12.2022, що 19.12.2022 о 14-36 год зареєстрована заява в РУ про факт перешкоджання ОСОБА_2 спілкуванню з дитиною ОСОБА_1 ; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №6470/115/101/01-2021 від 04.08.2021, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №250/115/101/01-2023 від 11.01.2023, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст. 184 КУпАП; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №9501/115/101/01-2022 від 30.12.2022, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст. 184 КУпАП; лист ГУНП в Полтавській області №К-326 від 05.01.2023 щодо розгляду звернень ОСОБА_1 від 23.07.2021, 28.07.2021, 30.07.2021, 31.12.2021 щодо фактів перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №8781/115/101/01-2023 від 03.02.2023 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.01.2023, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст. 184 КУпАП; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №1043/115/101/01- 2023 від 10.02.2023 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.02.2023, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.184 КУпАП; лист Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №1365/115/101/01-2023 від 21.02.2023 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.02.2023, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що такі матеріали передані до органів опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради щодо вирішення питання щодо складення адміністративного протоколу за ч.5 ст. 184 КУпАП (т.1 а.с. 32-53, 82-88, 184-260, т.2 а.с. 1-75). 

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 чинив і чинить на даний час ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дитиною, умови рішення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 24.06.2021 №173 (т.1 а.с. 81) не виконує, що є встановленим факт ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради та здійснення перешкоджання ОСОБА_1 у вільному спілкуванні з дитиною у дні та години, визначені рішенням.

Згідно висновку від 13.02.2024 №25 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.2 а.с. 172 зворот).

Як встановив суд першої інстанції, у висновку зазначено, що дитина тривалий час проживає разом з батьком, забезпечена усім необхідним: облаштованим місцем для сну та відпочинку, одягом та взуттям по сезону, продуктами харчування. Між донькою та батьком встановлений міцний психолого-емоційний зв`язок.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. 

Отже, суд першої інстанції зауважив, що суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 показала, що вона проживає останні три з половиною роки по сусідству з ОСОБА_13 , у них спільний двір. Повідомила, що ОСОБА_14 приходила до нього та коли нікого не було вдома, стукала у ворота. У дворі гавкала собака і ОСОБА_15 викликала поліцію. Також остання була кричала на дітей свідка, у зв`язку з чим вона зверталась до поліції. Також їй особисто ОСОБА_4 повідомляла, що не хоче зустрічатись з мамою. Їй відомо, що спільно з ОСОБА_9 проживає мати ОСОБА_14 та піклується про ОСОБА_4 , доглядає за нею, коли ОСОБА_9 на роботі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 показала, що вона є донькою ОСОБА_14 . Повідомила, що в неї не дуже гарні відносини з матір`ю і через те вона з нею не спілкується. У ОСОБА_17 проживає ОСОБА_4 і у них гарні відносини як батька та доньки. Їй це відомо особисто, оскільки вона постійно спілкується як з ОСОБА_4 , так і з ОСОБА_18 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала, що вона є матір`ю ОСОБА_14 . Показала, що після того, як ОСОБА_19 та ОСОБА_20 одружилися та народилась ОСОБА_4 , то десь близько одного року жили разом і ОСОБА_21 , її донька, жила з ними також. Але із за конфліктів між ОСОБА_21 та її матір`ю ОСОБА_22 , ОСОБА_21 не витримала та поїхала жити до неї - свідка. Після того, як через деякий час ОСОБА_19 та ОСОБА_20 посварились та остання пішла від нього, а ОСОБА_4 залишилась проживати з ОСОБА_9 . Коли у кінці 2023 померла мати ОСОБА_9 , то останній попрохав її переїхати до них жити, що вона і зробила у листопаді 2023. Зазначила, що у ОСОБА_9 з ОСОБА_4 гарні відносини як батька і доньки, а ОСОБА_23 бачити не хоче. Ніні вона не дзвонила для того, щоб якось їх примирити, оскільки хоче, щоб вони особисто примирилися. Пояснила, що коли ОСОБА_9 на роботі, то вона постійно доглядає за ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_25 . Охарактерезувала ОСОБА_15 з негативної сторони, як таку, що влаштовувала конфлікти в сім`ї, неодноразово кричала на ОСОБА_4 та коли дитина пустувала, то шльопала її рукою по сідницях. Також вказала, що були випадки, коли викликали поліцію із-за її агресивної поведінки, оскільки, як їй відомо, остання вживала якісь антидепресанти. Пояснила, що коли ОСОБА_20 проживала з ОСОБА_4 , то остання мала постійні алергічні проблеми зі шкірою а також мала погане харчування, каша була приготовлена на воді. Після того, як ОСОБА_20 пішла із їх сім`ї, у Віолетти наладилось здоров`я, пропали алергічні хвороби і вона гарно харчується.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_26 показала, що вона товаришує з ОСОБА_15 , оскільки спочатку її донька спільно з ОСОБА_4 , ходила до дитсадка, там і познайомилися. Вона не була свідком конфліктів між ОСОБА_19 та ОСОБА_22 , але з її слів їй відомо, що батько ОСОБА_4 перешкоджає щодо їх побачень. Охарактеризувала ОСОБА_27 як відповідальну людину та гарну матір. З ОСОБА_28 не зустрічались та не знайомі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_29 показала, що вона товаришує з ОСОБА_15 , оскільки спочатку її донька спільно з ОСОБА_4 ходила до дитсадка, там і познайомились. Вона не була свідком конфліктів між ОСОБА_18 та ОСОБА_22 , але з її слів їй відомо, що батько ОСОБА_4 перешкоджає щодо їх побачень. Охарактеризувала ОСОБА_15 як відповідальну людину та гарну матір. З ОСОБА_28 не зустрічались та не знайомі.

Щодо ухвалення додаткового рішення, то суд першої інстанції встановив, що на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн та стягнення судового збору в сумі 536,30 грн, оскільки рішенням суду від 20.08.2024 року дана вимога розглянута не була (т.2 а.с. 216-219).

До заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 додала документи, що підтверджують витрати, понесені на професійну правничу допомогу. Зокрема, копію договору про надання правової допомоги від 02.06.2023, детальний опис робіт та наданих послуг адвокатами Нестеренко Н.М. та ОСОБА_30 по договору №03/06/23 від 02.06.2023, акт наданих послуг та виконаних робіт та квитанції про оплату (т.12 а.с. 220-229).

Таким чином, розмір професійної правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн, які просить ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 , відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до стаття 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 18 вказаної конвенції визначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 

У статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частинами 1, 2 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 
Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом первісного позову ОСОБА_2 є визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Предметом зустрічного позову ОСОБА_1 є визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позов шляхом визначення місця проживання дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по черзі у кожного з батьків, у матері  ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у батька  ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , протягом двотижневих періодів, кожен з яких становить собою період тривалістю чотирнадцять календарних днів, який розпочинається о 18-00 в неділю будь-якого календарного тижня місяця, триває чотирнадцять календарних днів та закінчується о 18-00 у відповідну неділю календарного тижня місяця, суд першої інстанції виходив з того, що дитина тривалий час проживає разом з батьком, забезпечена усім необхідним: облаштованим місцем для сну та відпочинку, одягом та взуттям по сезону, продуктами харчування, між донькою та батьком встановлений міцний психолого-емоційний зв`язок, з урахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, інтересів дитини та відсутності підстав вважати, що спілкування з дитини з батьком чи матір`ю суперечить її інтересам, а також враховуючи показання свідків у справі, визнав за можливе частково прийняти висновок щодо доцільності проживання дитини також із матір`ю, оскільки використання спільної фізичної опіки буде спрямоване на повернення матері у життя і виховання доньки, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дитина, як повноцінного члена суспільства.

По справі вбачається, що на вказане рішення суду першої інстанції подані апеляційні скарги як батьком дитини ОСОБА_2 , так і матір`ю дитини ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини, тобто з ухваленим рішенням у справі не згоді обидві сторони спору, що вказує на те, що спір між сторонами судом не вирішено, не дивлячись на те, що судом першої інстанції при розгляді справи по суті достовірно встановлено, що ОСОБА_2 чинив і чинить на час розгляду справи ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дитиною, умови рішення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 24.06.2021 №173 не виконує, що є встановленим фактом ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради та вчинення перешкод ОСОБА_1 у вільному спілкуванні з дитиною у дні та години, визначені рішенням.

Як встановила колегія суддів апеляційного суду, вирішуючи спір, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що потягло ухвалення незаконного і необгрунтованого рішення суду, та є підставою для його скасування і ухвалення нового судового рішення, виходячи з наступного. 

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 29.07.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08.04.2021 (справа № 545/342/22) (т.1 а.с. 12-13).
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 5). 

Судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави від 02.02.2021 з  матері ОСОБА_1  на користь батька ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (т.1 а.с. 14). 

Згідно розрахунку зі сплати аліментів Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області від 13.12.2022, ОСОБА_1 за період з 02.02.2021 по 01.12.2022 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки у розмірі 74 501,75 грн, що підтверджується довідкою (т.1 а.с. 15). 

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 24.06.2021 за №173 визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_6 , 2017 року народження, а саме: за попередньою домовленістю з батьком дитини спілкуватися з донькою кожні перші та треті вихідні місяця з 09-00 год суботи до 19-00 год неділі, та щоп`ятниці з 17-00 год до 20-00 год з правом перебування за місцем проживання матері, відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію, не порушуючи режиму дитини, турбуючись про стан її здоров`я (т.1 а.с. 30).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дитиною, умови рішення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 24.06.2021 №173 не виконує, що є доказом ухилення ОСОБА_2 від виконання вказаного рішення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради та вчинення перешкод ОСОБА_1 у вільному спілкуванні з дитиною у дні та години, визначені рішенням.

Належними та допустимими доказами невиконання ОСОБА_2 рішення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 24.06.2021 за №173 є неодноразові звернення ОСОБА_1 : до Служби у справах дітей та правоохоронних органів, що підтверджується заявами ОСОБА_1 до Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 20.04.2021 щодо встановлення графіку побачень з дитиною; талоном-повідомленням єдиного обліку №28345 від 19.12.2022, що 19.12.2022 о 14-36 год зареєстрована заява в РУ про факт перешкоджання ОСОБА_2 спілкуванню з дитиною ОСОБА_1 ; листом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №6470/115/101/01-2021 від 04.08.2021, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою; листом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №250/115/101/01-2023 від 11.01.2023, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст. 184 КУпАП; листом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №9501/115/101/01-2022 від 30.12.2022, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст. 184 КУпАП; листом ГУНП в Полтавській області №К-326 від 05.01.2023 щодо розгляду звернень ОСОБА_1 від 23.07.2021, 28.07.2021, 30.07.2021, 31.12.2021 щодо фактів перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою; листом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №8781/115/101/01-2023 від 03.02.2023 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.01.2023, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст. 184 КУпАП; листом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №1043/115/101/01- 2023 від 10.02.2023 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.02.2023, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.184 КУпАП; листом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області №1365/115/101/01-2023 від 21.02.2023 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.02.2023, в якому зафіксовано факти перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам ОСОБА_1 з донькою. Також зазначено, що такі матеріали передані до органів опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради щодо вирішення питання щодо складення адміністративного протоколу за ч.5 ст. 184 КУпАП (т.1 а.с. 32-53, 82-88, 184-260, т.2 а.с. 1-75). 

У більшості рапортів, довідок, протоколів прийняття заяв щодо кримінального правопорушення, які надійшли чи були складені Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області, вказано про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства та перешкоджання матері у зустрічах зі спільною донькою.

Крім цього, по справі вбачається, що згідно постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 12.04.2023 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, провадження у справі – закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (т.2 а.с. 78-79).

Як вказано у постанові Октябрського районного суду м. Полтави від 12.04.2023 відносно ОСОБА_2 , 23.12.2022, 06.01.2023 та 07.01.2023 ОСОБА_2 перешкоджав ОСОБА_1 зустрітися з малолітньою донькою ОСОБА_6 , будучи обізнаним з рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні матері з дитиною» від 24.06.2021 №173, у визначений зазначеним рішенням час та спосіб, таким чином його не виконав та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП, а саме не виконав рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вказане адміністративне правопорушення мало місце 23.12.2022, тобто за тиждень до пред`явлення 29.12.2022 ОСОБА_2 даного позову до суду та 06 і 07 січня 2023, тобто вже після його пред`явлення, що вказує на свідоме стійке невиконання ОСОБА_2 рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні матері з дитиною» від 24.06.2021 №173, фактичне перешкоджання матері ОСОБА_1 у зустрічах з дитиною та намагання ОСОБА_2 у судовому порядку вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини саме з ним, тобто на його користь, хоча по справі вбачається, що саме з вини батька ОСОБА_2 не виконується рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні матері з дитиною» від 24.06.2021 №173, тобто саме із-за неналежних дій ОСОБА_2 між сторонами до цих пір існує спір, що вказує на те, що ухвалене у справі судове рішення також не призведе до ефективного вирішення даного спору між сторонами.

Отже, тривале невиконання ОСОБА_2 рішення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 24.06.2021 №173, у тому числі і після пред`явлення ОСОБА_2 до суду первісного позову про визначення місця проживання дитини з ним, вказує на можливе невиконання і рішення суду, ухвалене у справі, яке за змістом є подібним, тобто з визначенням місця проживання дитини періодично, то з батьком, то з матір`ю; таке рішення може негативно вплинути на інтереси дитини, яка довгий час розлучена з матір`ю без поважних причин із-за негативної поведінки ОСОБА_2 та його безвідповідального ставлення до вирішення питання про зустрічі матері та дитини; дитина із-за дій ОСОБА_2 безпідставно розлучена у спілкуванні з матір`ю, на вжиті дії органами самоврядування, Національної поліції та суду ОСОБА_2 належним чином не реагує.

По справі вбачається, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги висновок орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 13.02.2024 №25 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . 

При цьому, суд першої інстанції послався на те, що суд на підставі ч. 6 ст. 19 СК України, ст. 212 ЦПК України не пов`язаний висновками певних органів, тому може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, суд першої інстанції не мотивував та не обгрунтував, чому він не бере до уваги висновок орган опіки та піклування від 13.02.2024 №25 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , а посилання суду на те, що у висновку зазначено, що дитина тривалий час проживає разом з батьком, забезпечена усім необхідним: облаштованим місцем для сну та відпочинку, одягом та взуттям по сезону, продуктами харчування, між донькою та батьком встановлений міцний психолого-емоційний зв`язок, є недостатньо мотивованим, то це є не висновком суду, а є встановленими обставинами органом опіки та піклування при наданні свого висновку. 

Висновок суду про те, що висновок органу опіки та піклування не береться судом до уваги повинен грунтуватися на аналізі встановлених судом фактичних обставинах справи у їх сукупності, а не зазначати ті обставини, які були враховані органом опіки та піклування при наданні висновку. Орган опіки та піклування ці обставини врахував, проте, надав висновок про визначення місця проживання дитини саме з матір`ю. Суд першої інстанції, відхиляючи висновок орган опіки та піклування від 13.02.2024 №25, не мотивував, чи будуть у такому випадку забезпечені якнайкращі інтереси малолітньої дитини, якщо визначити місце її проживання саме з батьком.

При ухваленні рішення судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що дитина фактично проживає з бабусею ОСОБА_31 (матір`ю ОСОБА_1 ) та батьком ОСОБА_2 . По справі вбачається, що бабуся ОСОБА_32 на прохання ОСОБА_2 (після смерті його матері) переїхала до нього та онуки Віолетти, здійснює за нею догляд та виховання, що свідчить про те, що позивач ОСОБА_33 невзмозі самостійно без допомоги бабусі здійснювати догляд та виховання дитини, тобто йому як чоловіку потрібна допомога жінки для ведення господарства та догляду за малолітньою дитиною.

Як пояснила відповідач ОСОБА_1 апеляційному суду у судовому засіданні 05.03.2025, на даний час її мати ОСОБА_32 у зв`язку з тяжким пораненням сина (брата відповідача) переїхала до м. Києва, де здійснює догляд за сином. Донька ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживають одні, йому допомагає його сестра у догляді за дитиною. На даний час донька навчається у 2-му класі школи №10, ОСОБА_2 працює водієм вантажівки, дитина постійно перебуває з ним в автомобілі. Мало місце зупинення на дорозі працівниками ТЦК ОСОБА_2 за кермом авто, в якій знаходилася донька, ОСОБА_2 пояснював, що мати дитини не цікавиться нею. З цього приводу працівники ТЦВ викликали ОСОБА_1 на місце зупинення авто.

Колегія суддів також звертає увагу, що згідно довідки ПП «Автолідер» від 17.03.2023, ОСОБА_2 з 05.02.2023 працює у ПП «Автолідер» за основним місцем роботи та займає посаду водія автотранспортних засобів, заробітна плата склала за січень-лютий 2023 13 037,82 грн, до сплати 10 495,44 грн (середній розмір 5 247,72 грн) (т.1 а.с. 112,113).

Отже, по справі вбачається, що ОСОБА_2 працевлаштувався до ПП «Автолідер» після пред`явлення 29.12.2022 даного позову до суду, має незначний розмір офіційного доходу. 

Дійсно судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави від 02.02.2021 з  матері ОСОБА_1  на користь батька ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку та згідно розрахунку зі сплати аліментів Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області від 13.12.2022, ОСОБА_1 за період з 02.02.2021 по 01.12.2022 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки у розмірі 74 501,75 грн, щомісячний розмір аліментів за вказаний період зазначено від 3 224,50 грн до 3 635,25 грн (т.1 а.с. 15).

В апеляційному суді 05.03.2025 відповідач ОСОБА_1 пояснила, що нею за час розгляду справи на даний час виплачена ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 74 501,75 грн, що вона працює та зареєстрована як ФОП.

Беручи до уваги те, що доходи ОСОБА_2 за основним місцем роботи, як працездатного фізично здорового чоловіка, є незначними, колегія суддів приходить до висновку, що саме на колишню дружину позивач ОСОБА_2 переклав обов`язки щодо матеріального забезпечення спільної дитини, яка проживає з ним, а також і свого забезпечення, оскільки розмір його середнього заробітку є трохи більшим за розмір аліментів, які підлягають утриманню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання спільної дитини.

Також звертає на себе увагу та обставина, що наказом Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги від 01.03.2023 №223 на підставі заяви ОСОБА_2 від 23.02.2023 останньому як малозабезпеченій особі надана безоплатна вторинна допомога по здійсненню представництва його інтересів у даній справі (т.1 а.с. 114), а за наказами від 05.06.2023 №354 та від 28.11.2003 №573 була здійснена заміна працівників з надання безоплатної вторинної правової допомоги у даній справі, що свідчить про незначний та нестабільний розмір заробітної плати позивача ОСОБА_2 на протязі 2023р. та недостатню матеріальну спроможність утримувати малолітню доньку, забезпечувати її належний рівень матеріального забезпечення, її розвиток та отримання освіти, у даному випадку початкової шкільної, а також можливість відвідувати дитячі гуртки за здібностями дитини та її інтересами, спортивні гуртки, вивчення іноземних мов тощо. 

По справі не надано доказів тому, батько дитини забезпечує її позашкільне навчання та розвиток: відвідування гуртків, вивчення іноземних мов тощо.   

Судом першої інстанції також не було досліджено посилання сторона відповідача ОСОБА_1 на те, що позивач ОСОБА_2 є особою призовного віку та може бути мобілізований у період дії на території України воєнного стану, що останній намагається скористатися правом, визначеним п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку” як особа, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, тобто рішення суду про визначення місця проживання дитини саме з батьком може посприяти уникненню позивача від мобілізації або у разі його мобілізації – залишення дитини без батьківського піклування. 

Також колегія судів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дав правовий аналіз фактичним обставинам, зазначеним стороною відповідача ОСОБА_1 , у зустрічній позовній заяві, наведених на підтвердження доводів щодо визначення місця проживання дитини саме з матір`ю, та не навів достатніх мотивів щодо часткового задоволення зустрічного позову. Суд першої інстанції, навпаки послався на те, що сторона позивача ОСОБА_2 не надала доказів того, що участь матері ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з нею порушує інтереси дитини і що таке спілкування є несприятливим для розвитку дитини та порушує права позивача ОСОБА_2 . 

Колегія суддів звертає увагу, що згідно висновку від 13.02.2024 №25 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування прийняв рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 саме з матір`ю ОСОБА_1 (т.2 а.с. 172 зворот).

По справі вбачається, що відповідач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з позивачем бореться за дитину, не є байдужою до її долі, саме за її заявою рішенням від 24.06.2021 №173 було визначено її участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною та його порядок, протягом 2021-2023 ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів поліції із заявами про вчинення ОСОБА_2 фактів домашнього насильства та невиконання ним рішення від 24.06.2021 №173. Відповідач ОСОБА_1 працює ФОП; має стабільний дохід; має старшу доньку, тобто певний досвід у вихованні дітей; 20.04.2023 уклала безстроковий договір оренди окремого житлового приміщення – квартири за адресою: АДРЕСА_1 (з усіма зручностями) (т.2 а.с. 76-77); виключних обставин щодо особи ОСОБА_1 чи її негативної поведінки у житті матеріал справи не містять. 

На час розірвання шлюбу між сторонами донька перебувала у віці повних 4 роки. Факт перешкоджання батьком матері дитини у спілкуванні з дитиною є повністю доведеним та підтвердженим зібраними доказами у справі. Тривале зростання малолітньої дитини – дівчинки без участі матері із-за винної поведінки батька негативно впливає на її виховання, відображається на її розвитку, на вмінні дитини будувати зв`язки з матір`ю, яка позивачем безпідставно позбавлена контактів з дитиною. По справі вбачається, що позивач ОСОБА_2 не реагує належним чином на вжиті до нього заходи (надходження до поліції заяв ОСОБА_1 , дача ним пояснень, притягнення до адміністративної відповідальності тощо) з приводу фактів перешкоджання матері у спілкуванні з дитиною, свою поведінку та ставлення до спірного питання не змінив, продовжує аналогічні дії, тому відсутні підстави та сподівання щодо свідомого виконання позивачем рішення, ухваленого судом щодо обопільного виховання батьками спільної доньки. Позивач ОСОБА_2 як свідомий батько повинен був розуміти наслідки вчинення ним перешкод у спілкуванні матері з дитиною та передбачати можливість матері вирішення спору у судовому порядку. Оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено нехтування позивачем рішення від 24.06.2021 №173 про визначення участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, тому визначений судом порядок вирішення спору не є прийнятним, з огляду на те, що існує ймовірна вірогідність невиконання позивачем ОСОБА_2 рішення суду. 

Керуючись якнайкращими інтересами дитини, виходячи з фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, зустрічний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Додаткове рішення суду є похідним від основного, тому підлягає скасуванню. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. 

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII  визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У п.п.1, 3 статті 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olssonv. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд повинен врахувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

За відсутності виключних обставин, які б могли свідчити про те, що особисте спілкування батька, діда і баби дитини між собою суперечить інтересам дитини, встановлення такого  обмеження є порушенням не лише прав батька, діда і баби, а і самої дитини.  Вказане підтверджується також рішеннями Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

По справі вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 при подачі зустрічного позову сплачено 1 073,60 грн (т.1 а.с. 57), при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 1610,40 грн (т.3 а.с. 46), сплачений судовий збір всього у розмірі 2 684,00 грн підлягає стягненню з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 .

Крім цього, відповідачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про розподіл судових витрат у розмірі 10 000 грн, понесених на оплату професійної правничої допомоги. 

Вирішуючи вказане питання, колегія суддів приходить до наступних висновків. 

По справі вбачається, що 26.08.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, в якому вона просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати у розмірі 10 000 грн на професійну правничу допомогу (т.2 а.с. 216-219). До заяви додано належним чином завірені копії: - договору про надання правничої допомоги №№03/06/23 від 02.06.2024; - чотирьох квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки всього на суму 20 000 грн; - детального опису робіт та наданих послуг; - акту наданих послуг та виконаних робіт від 26.08.2024; - доказів направлення вказаних документів учасникам справи (т.22 а.с. 220-233).

10.09.2024 представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Шерстюк А.О. надала суду заяву та заперечення, в яких просила суд відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн (т.3 а.с. 2-7). 

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Колегія суддів відзначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

На підставі викладеного та враховуючи, що умови договору адвоката з клієнтом не є обов`язковими для суду, а з урахуванням матеріалів справи, її категорії та складності, характер та обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з ціни/ предмету заявленого позову, принципу розумності, справедливості та пропорційності колегія суддів вважає, що до стягнення з позивача належить 5 000 грн понесених витрат (визначена з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом і заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, складності справи, що є 1/4 від 20 000 грн, сплачених фактично адвокатам згідно наданих квитанцій.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п.1,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

 Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368 ч.1,2, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,- 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення   Полтавського районного суду Полтавської області року від 20 серпня 2024 року та додаткове рішення цього суду від 10 вересня 2024 року – скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог:  орган опіки і піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини – задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . 

У задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 сплачений судовий збір всього у розмірі 2 684,00 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, а всього 7 684,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року.

СУДДІ:                 А. І. Дорош         О. А. Лобов                 В. М. Триголов