ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року		Справа № 260/5171/24 пров. № А/857/32707/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року (суддя Ващилін Р.О., м.Ужгород) , -
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – ГУПФ), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05.07.2024 №30 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років (далі – Рішення);
зобов`язати ГУПФ вчинити дії щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-ХІІ) з 06.05.2021.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення. Зобов`язано відповідача призначити з 12.06.2023 позивачу пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ. В решті позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказує, що на дату звернення позивача із заявою до ГУПФ щодо призначення пенсії за вислугу років за Законом №2262-ХІІ діяла нова редакція підпункту «в» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі –Порядок №393), а тому відсутні підстави для зарахування на пільгових умовах позивачу час проходження служби у підрозділі Державної прикордонної служби України (далі – ДПСУ) до вислуги років для призначення пенсії, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявний позивача стаж є достатнім для призначення пенсії за вислугу років. Однак, подання про призначення позивачу пенсії було подано до ГУПФ 12.06.2024, тому з урахування положень частини третьої статті 50 Закону №2262-ХІІ, пенсія підлягає призначенню з 12.06.2023 (не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією).
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що  позивач проходив військову службу в органах ДПСУ.
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ від 05.05.2021 №137-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби.
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ від 05.05.2021 №183-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 05.05.2021.
Так, як вбачається із зазначеного наказу календарна вислуга років позивача станом на 05.05.2021 складає 18 років 4 місяці 18 днів, пільгова – 8 років 00 місяців 2 дні, загальна – 26 років 4 місяці 20 днів.
На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі №260/187/24, 12.06.2024 Адміністрація ДПСУ (далі – Адміністрація) направила до ГУПФ подання про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ позивачу.
За результатами розгляду такого подання Рішенням відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугу років згідно із Законом №2262-ХІІ у зв`язку з відсутністю достатньої календарної вислуги років (25 років) на момент звільнення зі служби (05.05.2021), визначеного статтею 12 вищевказаного Закону.
Вважаючи дане рішення органу Пенсійного фонду України протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону № 2262-XII  передбачено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Пунктом «а» статті 12  Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу.
Відповідно до пункту «б»  статті 12 Закону №2262-ХІІ  пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у  пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2  цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у  частині третій  статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Статтею  17-1  Закону № 2262-ХІІ  визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу для призначення пенсії є  Закон № 2262-XII.
Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, в даному випадку, Порядком №393.
Вказаний порядок є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і за наявності вислуги років на пільгових умовах.
При цьому, підпунктом «в» пункту 3  Порядку №393 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин – на момент звільнення позивача), передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Відповідач в доводах апеляційної скарги зазначає, що до даних правовідносин необхідно застосовувати норми Порядку №393 у редакції постанови Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022, відповідно до підпункту «в» пункту 3 до вислуги років для визначення розміру пенсії  особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї  постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України. 
Тому, для призначення пенсії за вислугу років за  Законом №2262-ХІІ  календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін  постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022.
З огляду на те, що позивач був звільнений з військової служби 05.05.2021, на момент такого звільнення діяла попередня редакція Порядку №393, і тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми попередньої редакції Порядку №393.
Відповідно, посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 31 серпня 2023 року у справі №200/4951/22 та від 15 вересня 2023 року у справі №380/10714/22 застосуванню до спірних правовідносин не підлягають. 
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич