ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 січня 2025 року 	м.Суми	

Справа №573/1939/23 
Номер провадження 22-ц/816/66/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жалковського Володимира Юрійовича 
на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 07 березня 2024 року, в складі судді Свиргуненко Ю.М., ухвалене в м. Білопілля, повний текст якого виготовлено 08 березня 2024 року,

                                                                     в с т а н о в и в:

12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики.
Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , який помер у листопаді 2022 року і спадкоємцями якого є відповідачі, отримав від її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позику в сумі 120000 грн, про що була складена розписка. Відповідно до тексту розписки, ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 в якості залогу документи на СТО по АДРЕСА_1 та оригінал технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за цією ж адресою. Згідно з розпискою, зобов`язання по поверненню грошових коштів ОСОБА_4 повинен був виконати до 26 листопада 2016 року. Однак, у визначений строк ОСОБА_4 запозичені кошти ОСОБА_5 не повернув.
Крім того, ОСОБА_5 надав ОСОБА_4 позику в сумі 75000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою від 04 жовтня 2017 року. Відповідно до тексту цієї розписки, ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 в якості застави документи на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку з будинком за адресою: АДРЕСА_3 , а також не заперечував проти переходу до позикодавця права власності на вказане нерухоме майно в разі неповернення позики. Разом з цим, ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 096941 та серії ЯМ № 096942 на його ім`я. У визначений у борговій розписці строк ОСОБА_4 позику ОСОБА_5 не повернув.
У зв`язку із неповерненням грошових коштів в сумі 75000 доларів США, 08 жовтня 2019 року ОСОБА_4 склав боргову розписку про отримання від ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 1200000 грн, які зобов`язався повернути в строк до 08 листопада 2019 року. Хоча у вказаній борговій розписці зазначено, що ОСОБА_4 нібито отримав грошові кошти в сумі 1200000 гривень, фактично вказана сума є відсотками за користування позикою в сумі 75000 доларів США. При складанні цієї розписки була присутня дружина боржника - ОСОБА_2 . Разом із борговою розпискою ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 в якості залогу оригінали документів на Липоводолинський молокозавод та Ворожбянський машинобудівний завод. У подальшому ці кошти ОСОБА_4 . ОСОБА_5 не повернув.
Посилаючись на викладені вище обставини, просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 4062000 грн, з них: 120000 грн за борговою розпискою (договором позики) від 26 серпня 2016 року; 2742000 грн, що еквівалентно 75000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позовної заяви за борговою розпискою (договором позики) від 04 жовтня 2017 року; 1200000 грн відсотків за користування позикою за борговою розпискою від 08 жовтня 2019 року, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, судовий збір.
Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 11 січня 2024 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 .
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 07 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Жалковський В.Ю., посилаючись на недотримання судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неврахування доказів, наявних в матеріалах справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 , як спадкоємця померлого ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 :
- суму основного боргу за борговою розпискою (договором позики) від 26 серпня 2016 року в розмірі 120000 гривень;
- суму основного боргу за борговою розпискою (договором позики) від 04 жовтня 2017 року кошти в сумі еквівалентній на день подання позовної заяви 75000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ - 2742000 гривень.
В разі, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про необґрунтованість вимог щодо стягнення грошових коштів, задовольнити вимоги позивачки в межах вартості майна, одержаного у спадщину у відповідності до вимог ст. 1282 ЦК України. В іншій частині позовні вимоги не підтримуються.
Заявник апеляційної скарги не погоджується із застосуванням позовної давності до розписки від 26 серпня 2016 року та оцінкою судом боргової розписки від 04 жовтня 2017 року, який вважав її неналежним доказом наявності боргового зобов`язання. Вказує, що розписка від 08 жовтня 2019 року складена ОСОБА_4 та отримана ОСОБА_5 у зв`язку із неповерненням грошових коштів, отриманих раніше, а також як зобов`язання сплати відсотків за порушення виконання зобов`язань. Ця розписка не є договором позики в розумінні ст. 1046 ЦК України, вказана в розписці від 08 жовтня 2019 року сума не є боргом, а виниклі між сторонами правовідносини не є позиковими, розписку подано до суду як доказ наявності боргових зобов`язань за борговими розписками від 26 серпня 2016 року та від 04 жовтня 2017 року. Крім того, є підставою застосування вимог ч.1 ст.254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів - адвокат Даценко А.М. з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає рішення законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника - адвоката Жалковського В.Ю., представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Даценка А.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, поданого до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з розпискою від 26 серпня 2016 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 кошти в розмірі 120000 грн, які зобов`язується повернути до 26 листопада 2016 року. На випадок неповернення залишив у залог документи на СТО, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: техпаспорт та два державні акти (том 1 а.с. 10 зворотній бік).
Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, зокрема, гараж з прибудовою та надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений 28 вересня 2015 року на замовлення ОСОБА_4 (том 1 а. с. 11-13).
Відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №096941 та серії ЯМ №096942, виданих 02 листопада 2011 року на підставі рішення 08 сесії 06 скликання Білопільської міської ради, ОСОБА_4 є власником земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, з кадастровим номером 5920610100:00:007:1016 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0152 га, з кадастровим номером 5920610100:00:007:1017, які знаходяться за вказаною вище адресою (том 1 а.с. 21-22).
Згідно з розпискою від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 75 000 доларів США. В залог передав документи на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку з будинком за адресою: АДРЕСА_3 . В разі неповернення грошових коштів, ОСОБА_4 не заперечує проти переходу права власності на майно (трикімнатну квартиру та земельну ділянку з будинком) ОСОБА_5 (том 1 а.с. 14).
Відповідно до державних актів серії ЯЛ №277430 та серії ЯЛ №277407, виданих 04 жовтня 2011 року на підставі рішення 06 сесії 06 скликання Білопільської міської ради від 25 лютого 2011 року, власником земельних ділянок з кадастровим номером 5920610100:00:007:1018, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га та з кадастровим номером 5920610100:00:007:1019, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,2127 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 , є ОСОБА_2 (том 1 а.с. 15-16).
Будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, літньої кухні та гаража за вказаною адресою виготовлений 27 травня 2015 року на замовлення ОСОБА_2 (том 1 а.с. 18-20).
11 червня 2015 року відповідно до вимог частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ОСОБА_2 повідомила про початок означеного будівництва Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області (том 1 а.с.17).
Відповідно до розписки від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1200000 грн, які зобов`язався повернути в строк до 08 листопада 2019 року. В залог залишив наступні документи: технічний паспорт та договір купівлі-продажу на цілісний майновий комплекс, а саме Липоводолинський завод (молокозавод), розташований за адресою: АДРЕСА_5 , документи на цілісний майновий комплекс Ворожбянський завод (завод металооброблюючий), розташований за адресою: АДРЕСА_6 (том 1 а.с. 23).
Згідно з договором купівлі-продажу від 28 квітня 2019 року та технічним паспортом на нежитлові приміщення, ОСОБА_2 є власником комплексу будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 (а. с. 24-28).
Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 квітня 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_6 придбав у ТОВ «ЄВРО НИВА ІНВЕСТ» комплекс будівель і споруд Ворожбянського машинобудівного заводу в кількості 31 найменування, розташований за адресою: АДРЕСА_6 (том 1 а.с. 30-32).
З листа ТОВ «Еліт Буд» від 13 липня 2020 року вбачається, що 15 травня 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_4 вніс до статутного капіталу товариства в якості інвестицій грошові кошти в сумі 3500000 грн. За час користування коштами, в якості інвестиційного прибутку, товариство взяло на себе зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 5500000 грн в термін до 01 жовтня 2020 року (том 1 а.с. 33).
Згідно з повідомленням АТ «Укргазбанк» від 13 вересня 2021 року на запит ОСОБА_4 , з 03 червня 2021 року право клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 обмежено у відповідності з листом №464/21, який надійшов на адресу банку від СУ ГУНП в м. Києві, та відповідно до ст. 1074 ЦК України (том 1 а.с. 33 зворотний бік).
Відповідно до довідки завідувача Білопільської державної нотаріальної контори №178/02-14 від 23 вересня 2022 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем останнього є його дружина ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину за законом, спадкова справа №63/2022 від 17 травня 2022 року, зареєстрована в Спадковому реєстрі за номером 69285399 (том 1 а.с. 34).
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НСВ №057374, виданим державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Ковальовою Л.Б., зареєстрованим у реєстрі за №315, ОСОБА_1 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 житловий будинок з прибудовами та господарчими будівлями і спорудами під АДРЕСА_7 (том 1 а.с. 34 зворотній бік).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №347759378, у приватній власності ОСОБА_2 перебуває зокрема:
- земельна ділянка за кадастровим номером 5920610100:00:007:1017 площею 0,0153 га, розташована за адресою: АДРЕСА_8 ; підстава права власності - Свідоцтво про право на спадщину, видане 03 серпня 2023 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Шамуковою Н.В., за реєстраційним №384;
- земельна ділянка за кадастровим номером 5920610100:00:007:1016 площею 0,1 га, розташована за адресою: АДРЕСА_8 ; підстава права власності - Свідоцтво про право на спадщину, видане 03 серпня 2023 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Шамуковою Н.В., за реєстраційним № 383;
- земельна ділянка за кадастровим номером 5920610100:00:007:1018 площею 0,1 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; підстава права власності - Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 277430 від 11 серпня 2011 року (із позначенням «втрачено»);
- земельна ділянка за кадастровим номером 5920610100:00:007:1019 площею 0,2127 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; підстава права власності - Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 277407 від 11 серпня 2011 року (із позначенням «втрачено»);
- трикімнатна житлова квартира загальною площею 59,92 кв. м, житловою площею 37 кв.м; підстава права власності - договір дарування, посвідчений 18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Ясинок Ж.В., за реєстраційним № 837;
- однокімнатна житлова квартира загальною площею 35,42 кв. м, житловою площею 18,5 кв. м; підстава права власності - Договір дарування, посвідчений 16 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Ясинок Ж.В., за реєстраційним № 826;
- гараж загальною площею 50,10 кв. м; підстава права власності - Договір купівлі-продажу, посвідчений 05 грудня 2006 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Шамуковою Н.В., за реєстраційним №1977 (а. с. 35-37).
Аналогічна інформація про належне відповідачу ОСОБА_2 нерухоме майно відображена і в наданій представником останній Інформаційній довідці з Дережавного реєстру речових прав на нерухоме майно №362797707, сформованій 23 січня 2024 року (том 1 а.с. 158-173).
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 21 листопада 2022 року Білопільським Відділом ДРАЦС у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області (том 1 а.с. 91).
18 квітня 2023 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Шамуковою Н.В. за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заведена спадкова справа №21/2023 після смерті ОСОБА_4 , зареєстрована в спадковому реєстрі за №70535444 (том 1 а.с. 86-119).
Згідно з договором про поділ спадщини від 03 серпня 2023 року, до ОСОБА_2 перейшло право на дві земельні ділянки: з кадастровим номером 5920610100:00:007:1016 для індивідуального житлового гаражного і дачного будівництва площею 0,1000 га, та з кадастровим номером 5920610100:00:007:1017 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0153 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а до ОСОБА_3 - право на 25/100 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 (том 1 а.с. 103).
На вказане майно 03 серпня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровими номерами 383, 384 та 385 (том 1, а.с. 71, 114-119).
Також судом встановлено, що розписка від 26 серпня 2016 року складена в письмовій формі, містить зобов`язання ОСОБА_4 повернути кошти у сумі 120000 грн до 26 листопада 2016 року, дату складення розписки та підпис позичальника, що є обов`язковими складовими елементами розписки та дає підстави вважати про укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договору позики. Підписуючи розписку, ОСОБА_4 засвідчив своїм підписом, що його волевиявлення було вільним, усвідомленим, відповідало внутрішній волі, а умови договору зрозумілі і відповідали реальній домовленості сторін. (том 1 а.с. 10 зворотний бік).
Оригінал боргової розписки від 26 серпня 2016 року перебуває у спадкоємця позикодавця, на ньому не зазначено про повернення оспорюваної суми, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. 
Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за розпискою від 26 серпня 2016 року у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно зі статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Судом правильно встановлено, що передбачений ст. 257 ЦК України строк на звернення до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором позики від 26 серпня 2016 року, почався з кінцевої дати повернення суми позики 26 листопада 2016 року та закінчився 27 листопада 2019 року.
При цьому судом було враховано, що прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_1 набула право вимоги до відповідачів за розпискою від 26 серпня 2016 року в тому ж обсязі прав і строків, які існували у первісного кредитора ОСОБА_5 і не припинилися внаслідок його смерті. 
Враховуючи наведене, а також клопотання представника відповідачів про застосування строку позовної давності до заявлених вимог, відсутність заяви ОСОБА_1 про поновлення такого строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна давність за розпискою від 26 серпня 2016 року позивачем пропущена і в стягненні заборгованості за розпискою від 26 серпня 2016 року необхідно відмовити. 
Доводи апеляційної скарги про те, що перебіг позовної давності за вказаною розпискою переривався не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді. Фотознімки листів ТОВ «Еліт Буд» та АТ «Укргазбанк», що направлялись ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_7 і датовані після закінчення строку позовної давності не можуть бути доказом переривання строку позовної давності і діями, що свідчать про визнання боргу.
Доводи представника позивача про те, що строк позовної давності за вказаною розпискою переривався написанням наступних двох розписок, суперечать змісту цих розписок, в яких про попередні борги ОСОБА_4 не згадується.
Крім того, суд обґрунтовано вважав, що правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів за борговою розпискою від 08 жовтня 2019 року відсутні, оскільки, як зазначає сам позивач, під час складання вказаної розписки факту передачі грошей не було, вказана розписка була складена у зв`язку з неповерненням ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 75 000 доларів США за розпискою від 04 жовтня 2017 року та є відсотками за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, вона не є документом, який видається боржником кредитору за договором позики.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розписка від 04 жовтня 2017 року не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики як реальної односторонньої оплатної угоди на зазначених позивачем умовах.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2017 року ОСОБА_4 написав розписку, якою засвідчив отримання від ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 75000 доларів США. В залог передав документи на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку з будинком за адресою: АДРЕСА_3 . В разі неповернення грошових коштів, ОСОБА_4 не заперечує проти переходу права власності на майно (трикімнатну квартиру та земельну ділянку з будинком) ОСОБА_5 (том 1 а.с. 14).
Те, що ОСОБА_4 в залог передав документи на майно свідчить про його зобов`язання повернути кошти, а фраза «В разі неповернення грошових коштів…» свідчить про настання відповідальності, наслідків у випадку невиконання зобов`язання. Зазначена розписка містить дату і підпис боржника.
Таким чином, у розумінні ст. 1046 ЦК України, боргова розписка від 04 жовтня 2017 року є договором позики.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 
Зі змісту боргової розписки від 04 жовтня 2017 року вбачається, що договором не встановлений строк повернення позики, судом не встановлено факту пред`явлення позикодавцем вимоги про повернення позики, тому відсутні підстави вважати, що строк позовної давності за цією вимогою минув.
Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 
До спадкового майна після смерті ОСОБА_4 відноситься дві земельні ділянки: з кадастровим номером 5920610100:00:007:1016 для індивідуального житлового гаражного і дачного будівництва площею 0,1000 га, та з кадастровим номером 5920610100:00:007:1017 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0153 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які успадкувала ОСОБА_2 , а також 25/100 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 , які успадкувала ОСОБА_3 . 
Суд першої інстанції залучив до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 , але позовні вимоги до неї не заявлялись. 
Відповідно до Звітів про експертну грошову оцінку земельних ділянок від 14.10.2024 року, які успадкувала ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , вартість земельної ділянки з кадастровим номером 5920610100:00:007:1017 площею 0,0153 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 складає 3500 грн; вартість земельної ділянки з кадастровим номером 5920610100:00:007:1016 площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 складає 2200 грн. 
Отже, вартість одержаного у спадщину ОСОБА_2 спадкового майна складає 5700 гривень, тому вона відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги кредитора за договором позики від 04 жовтня 2017 року в розмірі 5700 гривень, а саме: в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. 
Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19)). 
Відповідно до частин першої та другої ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 03 серпня 2023 року, позивач звернулася з вимогою до ОСОБА_2 12 жовтня 2023 року, тобто у встановлений законом шестимісячний строк.
Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з правонаступника боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 04 жовтня 2017 року в розмірі 5700 гривень в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 заборгованості за борговою розпискою (договором позики) від 04 жовтня 2017 року у розмірі 75000 доларів США необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цієї позовної вимоги та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 5700 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову (на 0,19%) та апеляційної скарги (на 0,20%), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 25,50 грн сплаченого судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 40,30 грн судового збору за перегляд справи апеляційним судом.
Керуючись ст.ст. 367-369, п. 2 ч.1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   

                                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жалковського Володимира Юрійовича задовольнити частково.
Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 07 березня 2024 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 заборгованості за борговою розпискою (договором позики) від 04 жовтня 2017 року у розмірі 75000 доларів США скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цієї позовної вимоги.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 04 жовтня 2017 року в розмірі 5700 гривень в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В іншій частині рішення Білопільського районного суду Сумської області від 07 березня 2024 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25,50 грн сплаченого судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 40,30 грн судового збору за перегляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов