Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       05 березня 2025 року                                          м. Рівне

Справа № 572/5150/24
Провадження № 33/4815/107/25

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
потерпілої – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2024 року, –
В С Т А Н О В И В:

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.
З матеріалів провадження слідує, що 05 листопада 2024 року о 08 годин 00 хвилин ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , а саме обзивав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю.
Крім того, 05 листопада 2024 року о 08 годин 00 хвилин ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 в присутності малолітнього сина ОСОБА_3 , 2011 року народження, чим вчинив по відношенню до нього домашнє насильство психологічного характеру, що могло завдати ОСОБА_3 шкоди його фізичному та психологічному здоров`ю.
За кожним із фактів вчинення правопорушень відносно ОСОБА_1 складено протоколи за ч.1 ст.173-2 КУпАП, які  відповідно до ст.36 КУпАП об`єднані в одне провадження.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити. Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не надав жодної оцінки порушенням, які допустили працівники поліції при оформленні відносно нього протоколу та не врахував його заперечення щодо вчинення ним адміністративного проступку. Зазначає, що в протоколі вказано, що він відмовився від підпису про ознайомлення з ним, однак даний протокол оформлявся без його участі, пояснення в нього не відбиралися, а письмове пояснення, яке міститься в матеріалах справи, він не надавав.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_2 про залишення постанови суду без змін, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Частиною 1 статті 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, яким є, в тому числі, і умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Виходячи зі змісту диспозиції цієї норми відповідальність настає не тільки за наявність заподіяної шкоди, але й у випадку, коли створюється можливість заподіяння шкоди, тобто таке правопорушення має формальний склад.
Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017 року, психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що місцевим судом належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, за змістом протоколів про адміністративне правопорушення 05 листопада 2024 року о 08 годин 00 хвилин ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , а саме обзивав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю.
Вказане домашнє насильство психологічного характеру ОСОБА_1 вчиняв в присутності малолітнього сина ОСОБА_3 , 2011 року народження, чим вчинив по відношенню до нього домашнє насильство психологічного характеру, що могло завдати ОСОБА_3 шкоди його фізичному та психологічному здоров`ю.
ОСОБА_1  у ході апеляційного розгляду показав, що  05 листопада 2024 року він не вчинив домашнього насильство психологічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , а навпаки у той день його дружина разом з своєю сестрою ОСОБА_4 побили його.
Під час розгляду справи потерпіла ОСОБА_2 підтвердила обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та надала пояснення, що 05.11.2024 року приблизно о 09 год. 00 хв. вона повернулась з роботи та побачила, що її чоловік ОСОБА_1 розбив телевізор та перебуває в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим у них виник конфлікт у ході якого ОСОБА_1 почав в присутності їх малолітнього сина почав вчиняти відносно неї насильство психологічного характеру, а саме виражався нецензурною лайкою, шарпав її за одяг, виганяв з будинку. Зазначила, що ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство, так як постійно вживає алкогольні напої. 
Апеляційний суд зазначає, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, підтверджується змістом протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАД №661302 від 05.11.2024 року та серії ВАД №661308, заявою про вчинення адміністративного правопорушення від ОСОБА_5 , письмовими поясненнями потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 від 05.11.2024 року.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 , є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Виходячи із вищенаведеного, суд апеляційної інстанції оцінює критично доводи ОСОБА_1 про відсутність факту домашнього насильства, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.33, ст.38 КУпАП в межах санкції ч.1 cт.173-2 КУпАП.
На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду                         О.І. Полюхович