ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 р. 	Справа № 520/20474/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 09.09.24  по справі № 520/20474/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Височанської селищної ради Харківського району Харківської області                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (далі – Височанська селищна рада, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Височанської селищної ради щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 367056 (триста шістдесят сім тисяч п`ятдесят шість) гривень 08 копійок;
- стягнути з Височанської селищної ради (місцезнаходження: 62459 Харківська область, Харківський район, смт Високий, вул. Бульварна,12 ЄДРПОУ 04396503) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2023 року по 31 серпня 2023 року в сумі 367056 (триста шістдесят сім тисяч п`ятдесят шість) гривень 08 копійок.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за час перебування на посаді заступника Височанського селищного голови у період з 04.01.2021 по 28.02.2023 відповідачем протиправно не здійснена у повному обсязі виплата належного ОСОБА_1 грошового забезпечення, зокрема, надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків до посадового окладу, що підтверджується постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2024 по справі № 520/32072/23, на виконання якої відповідачем лише 07.06.2024 виплачені кошти у розмірі 36183,85 грн на банківський рахунок позивача.
За викладених обставин вважає, що відповідач на виконання вимог статті 117 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) зобов`язаний виплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більш, як за шість місяців у розмірі 367056,08 грн з розрахунку 1994,87 грн на день за 184 дні затримки розрахунку.
Повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 20000 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 у справі № 520/20474/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Бульварна, буд. 12, смт Високий, Харківська обл., Харківський р-н, 62459) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 по справі №520/20474/24 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на правничу допомогу по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Бульварна, буд. 12,смт Високий, Харківська обл., Харківський р-н, 62459) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 по справі № 520/20474/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин помилково взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.11.2022 у справі № 380/693/20, оскільки вказана справа стосувалася інших аспектів застосування статті 117 КЗпП України, які не є тотожними зі справою, що розглядається, водночас, залишив поза увагою актуальну практику Верховного Суду у спорах щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь працівника, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постановах від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 та від 26.02.2020 по справі №821/1083/17, відповідно до якої, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Враховуючи те, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2024 по справі № 520/32072/23 встановлено факт протиправної невиплати позивачу надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків до посадового окладу, як під час перебування на посаді заступника Височанського селищного голови, так і на момент звільнення, а виплата належних позивачу сум грошового забезпечення відбулась лише на виконання рішення суду 07.06.2024, наполягав на наявності у ОСОБА_1 права на отримання компенсації, передбаченої приписами статті 117 КЗпП України із розрахунку, наведеного у позовній заяві.
Повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, які апелянт очікує понести у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції складає 10000,00 грн.
В іншій частині зміст апеляційної скарги є тотожним змісту позовної заяви.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 520/20474/24 законним, обґрунтованим та винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача такою, що не підлягає задоволенню.
В обґрунтування відзиву зазначив, що в силу приписів статті 19 Конституції України та  частини 2 статті 117 КЗпП України, Височанська селищна рада не має повноважень для визначення розміру відшкодування за час затримки виплати надбавки за вислугу років позивачу, оскільки це має зробити орган, який виносить рішення по суті спору, тобто суд.
Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц, вказав, що з урахуванням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, розмір компенсації відшкодування позивачу за час затримки виплати надбавки за вислугу років повинен бути розрахований у відповідності до норм статті 34 Закону України «Про оплату праці», а саме з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Отже, за несвоєчасну виплату надбавки за вислугу років в сумі 36183,85 грн відповідач повинен сплати позивачу за період з 28.02.2023 по 31.08.2023 суму компенсації в розмірі 325,65 гривень.
Стосовно відшкодування витрат на правничу допомогу, звернув увагу, що позивачем до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не надано доказів, які б підтверджували її надання. З огляду на вимоги частини 4 статті 134 КАС України, відповідно до якої відшкодуванню підлягають саме здійснені позивачем витрати, а не такі, що відбудуться в майбутньому, стверджував, що до суду повинен бути наданий доказ здійснення ОСОБА_1 таких витрат.
Враховуючи викладене просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 520/20474/24 без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 520/20474/24 - без змін.
У надісланій до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив позивач не погодився з правовою оцінкою обставин, викладених відповідачем, та наполягав, що з огляду на необхідність врахування у межах цієї справи норм статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, яким законодавець обмежив виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні 6 місяцями, та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 квітня 2024 року у справі № 360/380/23, від 19.09.2024 у справі № 560/687/24, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі №560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 18.04.2024 у справі №380/4205/23 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 367056,08 грн (1994,87 грн - середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи *184 дні за період з 28.02.2023 по 31.08.2023).
Крім того, зазначив, що до матеріалів справи були подані докази понесених витрат в суді апеляційної інстанції, а саме: копія договору про надання професійної правничої допомоги від 10.09.2024, копія ордеру АI № 1692966 від 13.10.2024, копія рахунку від 07.10.2024, копія детального опису робіт від 07.10.2024 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, що спростовує твердження відповідача про ненадання відповідних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі розпорядження Височанського селищного голови № 8 від 04.01.2021 призначений на посаду заступника Височанського селищного голови з правових питань та розвитку територій громади з присвоєнням 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування, про що 05.01.2021 зроблено відповідний запис у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 29.08.2011.
Рішенням XХ (позачергової) сесії VIII скликання Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 28.02.2023 «Про звільнення заступника Височанського селищного голови з правових питань та розвитку території громади ОСОБА_1 » позивача звільнено із займаної посади з 28.02.2023 на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.
Згідно з розпорядженням Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 28.02.2023 № 07-в "Про виплату вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки" зобов`язано відділ бухгалтерського обліку та звітності здійснити повний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні.
Відповідно до розрахункового листа за лютий 2023 року ОСОБА_1 нараховано при звільненні компенсацію невикористаної щорічної відпустки за 27 календарних днів у розмірі 21141,12 грн та вихідну допомогу у розмірі 36230,00 грн, всього до виплати з урахуванням податків та зборів - 45610,04 грн.
Як вбачається з платіжної інструкції № 305 від 01.03.2023, вказану в розрахунковому листі суму перераховано на особистий рахунок позивача, що також підтверджується відомістю розподілу витрат ОМС Височанська селищна рада від 02.03.2023.
27.10.2023 позивач звернувся до Височанської селищної ради із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому надбавку за вислугу років виходячи з розміру 30% до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг за період з 01.01.2021 по 28.02.2023 включно.
Листом від 08.11.2023 №03-09/2344 Височанська селищна рада повідомила позивача, що йому нараховані всі суми при звільненні та проведено повний розрахунок відповідно до чинного законодавства, а тому не має правових підстав для нарахування вказаної у заяві надбавки. Також зазначено, що позивачем під час перебування на посаді не надано необхідні документи, які б підтверджували стаж служби в органах внутрішніх справ для його зарахування до стажу служби в органах місцевого самоврядування.
Не погодившись із вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі № 520/32072/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Височанської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Височанської селищної ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про нарахування та виплату надбавки за вислугу років.
Зобов`язано Височанську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2023 з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Додатковим рішенням від 01.02.2024 по справі № 520/32072/23 заяву позивача в порядку статті 252 КАС України про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Височанської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Височанської селищної ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп.
В іншій частині вимог - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2024 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Височанської селищної ради Харківського району Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі №520/32072/23 задоволено частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 по справі № 520/32072/23 залишено без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі № 520/32072/23 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Височанської селищної ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про нарахування та виплату надбавки за вислугу років, та зобов`язання Височанської селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2023 з урахуванням висновків суду.
Прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Височанської селищної ради щодо невиплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у розмірі 30 (тридцяти) відсотків до посадового окладу за час перебування на посаді заступника Височанського селищного голови з 05.01.2021 по 18.07.2022.
Зобов`язано Височанську селищну раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у розмірі 30 (тридцяти) відсотків до посадового окладу за час перебування на посаді заступника Височанського селищного голови з 05.01.2021 року по 18.07.2022 року.
Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Височанської селищної ради щодо невиплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у розмірі 30 (тридцяти) відсотків до посадового окладу за час перебування на посаді заступника Височанського селищного голови з 19.07.2022 року по 28.02.2023 року, та зобов`язання Височанської селищної ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у розмірі 30 (тридцяти) відсотків до посадового окладу за час перебування на посаді заступника Височанського селищного голови з 19.07.2022 року по 28.02.2023 року - залишено без розгляду.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 року по справі № 520/32072/23 залишено без змін.
Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 року по справі № 520/32072/23 залишено без змін.
07.06.2024 на виконання рішень суду по справі № 520/32072/23 відповідачем було проведено розрахунок заробітної плати позивача при звільненні у розмірі 36233,85 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1336 від 05.06.2024, копія якої міститься в матеріалах справи.
Позивача було звільнено із займаної посади з 28.02.2023, а останню виплату відповідачем здійснено 07.06.2024, а відтак відповідачем затримано розрахунок з 28.02.2023 року по 07.06.2024 на 464 днів.
Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спір щодо невиплати в повному розмірі заробітної плати ОСОБА_1 виник майже через вісім місяців після звільнення позивача. Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX", який набрав чинності 19.07.2022), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Для захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця можливо застосувати відповідальність. Однак, вказаною нормою, починаючи з 19.07.2022 року (дата набрання чинності Закону № 2352-IX) передбачено обмеження, згідно з яким максимальний період за який можлива виплата середнього заробітку складає 6 місяців.
Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення, однак не більше ніж за 6 місяців такого прострочення.
За правилами обчислення строків, передбачених цим Кодексом, встановлених положеннями статті 241-1 КЗпП, строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.
Аналіз вищенаведеної норми права дозволяє дійти висновку, що першим днем нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем є наступний за днем події фактичного припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Височанською селищною радою.
Колегією суддів встановлено та визнається сторонами по справі, що з 28.02.2023 позивача звільнено із займаної посади заступника голови Височанської селищної ради.
Водночас, остаточний розрахунок із позивачем на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2024 у справі № 520/32072/23 проведено лише 07.06.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 1336 (а.с. 18). Так, вказаною датою позивачу виплачено недоотримані суми грошового забезпечення у розмірі 36233,85 грн.
Таким чином, у зв`язку зі звільненням позивача у відповідача припинився обов`язок виплачувати ОСОБА_1 грошове забезпечення, проте, як у роботодавця, залишилось зобов`язання виплатити на користь працівника середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні (припиненні трудових правовідносин).
Враховуючи, що на дату звільнення (28.02.2023) відповідачем не проведено остаточного розрахунку у повному обсязі, а такий розрахунок здійснено лише на виконання судового рішення 07.06.2024, наявні підстави для застосування до Височанської селищної ради наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України.
Колегія суддів наголошує, що право на отримання компенсації майнових втрат, яких позивач зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку відповідача, що підтверджено судовим рішенням, у розумінні статті 117 КЗпП України не поставлено законодавцем в залежність від його звернення до Височанської селищної ради, як роботодавця, оскільки останній був в силу закону зобов`язаний провести таку виплату одночасно з виплатою недоотриманих позивачем сум за весь період такого невиконання.
Невиконання такого обов`язку є підставою для визнання протиправною бездіяльності Височанської селищної ради, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням встановленого частиною 1 статті 117 КЗпП України обмеження у 6 місяців.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію. Так, Верховний Суд, зокрема у постанові від 15 лютого 2024 року по справі № 420/11416/23, зазначив, що жодною нормою права не було обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їхнім розміром, що, своєю чергою, в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому, висновки суду першої інстанції, покладені в основу рішення про відмову у задоволенні позову є помилковими, а посилання на нерелевантну практику Верховного Суду, викладену у постановах від 04 грудня 2019 року в справі №825/742/16 та від 28 листопада 2022 року в справі № 380/693/20, зроблені без урахування актуальної правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах.
З урахуванням приписів частини 5 статті 242 КАС України колегія суддів не вбачає підстав для незастосування наведених вище висновків до спірних правовідносин.
Порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про доходи № 26 від 12.06.2024 (а.с. 14), виданої та підписаної уповноваженими особами Височанської селищної ради, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням складає 1994,87 грн.
На переконання колегії суддів, при вирішенні спірних правовідносин щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно врахувати останню правову позицію Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.12.2024 по справі № 440/6856/22, сформовану щодо застосування положень статті 117 КЗпП України в редакції, яка діяла після 19.07.2022.
Так, у вищенаведеній постанові, Судова палата зазначила, що із прийняттям Закону № 2352-IX законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.
Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 Кодексу законів про працю України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями.
У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважала, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX, не є можливим.
Зважаючи на наведене, Судова палата відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 20.06.2024 у справі № 120/10686/22, у якій зроблено протилежний висновок щодо застосування статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону № 2352-IX.
Відступаючи у цій справі від висновків Верховного Суду, які викладено у вказаній постанові, Судова палата зазначила, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.
За висновком Судової палати, належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Застосовуючи наведений підхід Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що у цій справі, у відповідності до приписів статті 117 КЗпП в редакцій чинній з 19.07.2022, розрахунок суми середнього заробітку за час затримки такої виплати повинен бути здійсненний в межах шести місяців, тобто з 01.03.2023 (наступний день після звільнення) по 01.09.2023. Однак, відповідач таких дій не вчинив.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача підлягають стягненню кошти за період затримки розрахунку з 01.03.2023 по 01.09.2023 (184 дні) - у розмірі 367056,08 грн (1994,87 грн х 184 дні), що відповідає положенням статі 117 КЗпП України та свідчить про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Враховуючи встановлену судом апеляційної інстанції протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2023 по 01.09.2023, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде стягнення з Височанської селищної ради Харківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 367056 (триста шістдесят сім тисяч п`ятдесят шість) гривень 08 копійок.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин у справі дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 по справі № 520/20474/24 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 по справі № 520/20474/24 - скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2023 по 01.09.2023.
Стягнути з Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (62459, Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Бульварна, 12, код ЄДРПОУ: 04396503) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.03.2023 по 01.09.2023 у розмірі 367056,08 (триста шістдесят сім тисяч п`ятдесят шість) грн 08 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій