ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року	Львів	Справа № 380/9013/24 пров. № А/857/23156/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (суддя суду І інстанції: Чаплик І.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14.08.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена)

В С Т А Н О В И В:

25.04.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл.:
№ 0097649-2416-1328 від 24.03.2023р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 390 грн.;
№ 0097650-2416-1328 від 24.03.2023р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 438 грн. 75 коп.; 
№ 0097651-2416-1328 від 24.03.2023р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 448 грн. 50 коп.; 
№ 0097653-2416-1328 від 24.03.2023р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 380 грн. 25 коп.; 
№ 0097652-2416-1328 від 24.03.2023р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 28830 грн. 75 коп.; 
судовий збір стягнути з відповідача (а.с.1-3).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.54-55).

Згідно ухвали суду від 30.07.2024р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з розглядуваним позовом (а.с.95-99).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській обл.: № 0097650-2416-1328 від 24.03.2023р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 438 грн. 75 коп.; № 0097651-2416-1328 від 24.03.2023р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 448 грн. 50 коп.; № 0097653-2416-1328 від 24.03.2023р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 380 грн. 25 коп.; № 0097652-2416-1328 від 24.03.2023р. про визначення суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 28830 грн. 75 коп.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській обл. на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.103-110).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Львівській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.114-123).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що днем після якого слід вважати, що ОСОБА_1 отримав копії оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є день повернення поштовою службою рекомендовано листа, а саме:13.09.2023р. 
При цьому факт неотримання платником податків кореспонденції, яку контролюючий орган надіслав за належною адресою, не є об`єктивною причиною, а суб`єктивною поведінкою платника щодо отримання кореспонденції, яка надходить на його податкову адресу.
Водночас, процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається ч.2 ст.122 КАС України та становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, початком перебігу строку звернення до суду з позовом про скасування спірних податкових повідомлень-рішень від 24.03.2023р. є 13.09.2023р. – день повернення поштовою службою рекомендовано листа, а тому останнім днем подання позовної заяви є 13.03.2024р.
Звернувшись до суду із позовною заявою лише 25.04.2024р., позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду без поважних причин.
Окрім цього, апелянт вказав згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо суб`єкта, сформованої 27.01.2022р, позивач є власником об`єктів нерухомого майна, зокрема: нежитлового приміщення під літерою А5-1 (№103), загальною площею 4,5 кв.м., по АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення, літ. «Ч-1», загальною площею 4 кв.м. по АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення, № 247 літ.«Ц-7», загальною площею 3,9 кв.м., по АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення, під літ. А5-1 № 109, загальною площею 4,6 кв.м., по АДРЕСА_1 ; іншого нежитлового приміщення в будівлі під літ.«Ж-1», загальною площею 591,4 кв.м. (частка 50/100) по АДРЕСА_2 . 
Із урахуванням вказаних відомостей позивачу сформовано податкові повідомлення-рішення про визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за вказані майнові комплекси.
Наголошує на тому, що позивачем експертний висновок щодо належності об`єктів нерухомості до певного класу будівель, до податкового органу не надавався, а також позивач не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно
Водночас, оскільки станом на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у контролюючого органу була інформація про неможливість використання за цільовим призначенням нежитлової будівлі позивача, податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог ПК України.
Окрім цього, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про те, що позивач у розумінні законодавства безпосередньо використовує вищевказані нежитлові приміщення під час провадження діяльності у малих архітектурних формах та/або на ринку.
Відтак, при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Львівській обл. використало визначені ПК України джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно, діяло в межах повноважень та спосіб, визначені ПК України

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець 08.05.2015р.; видами економічної діяльності позивача є, зокрема: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників, 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво, 16.21 Виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону, 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами, 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами, 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 85.59 інші види освіти, н.в.і.у., 85.60 допоміжна діяльність у сфері освіти, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.89 роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновим виробами, 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками, 46.37 Оптова торгівля кавою, чаєм какао та прянощами, 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами (а.с.37 і на звороті).
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексні номери 176827204, 220892396, 197783147, 184433076, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна (а.с.11-17):
нежитлове приміщення під літерою А5-1 № 109, загальною площею 4,6 кв.м. Згідно технічного паспорту від 17.01.2002р. вказаний об`єкт позначений як павільйон № 109, літ.А5-1;
нежитлове приміщення під літерою А5-1 № 103, загальною площею 4,5 кв.м.;
нежитлове приміщення, що позначене літерою Ч-1, загальною площею 4 кв.м.; 
нежитлове приміщення № 247 за літерою «Ц7», загальною площею 3,9 кв.м.
Вказані об`єкти нерухомості розташовані на території Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Привокзальний ринок» за адресою: м.Львів, вул.Горської, буд.2, та використовуються для введення підприємницької діяльності, що підтверджується довідкою ТзОВ «Привокзальний ринок» № 485 від 19.04.2024р. (а.с.26).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.06.2015р., індексний номер 39831176, на підставі договору дарування від 30.06.2015р. ОСОБА_1 є власником 50/100 (п`ятдесят сотих) часток нежитлових приміщень в будівлі під літ. Ж-1, а саме: приміщення від 211 по 217; від 248 по 253; від 261 по 264, загальною площею 296,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24-25).
ГУ ДПС у Львівській обл. 24.03.2023р. позивачу сформовано наступні податкові повідомлення-рішення (а.с.5-10):
№ 0097649-2416-1328, яким визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 390 грн.;
№ 0097655-2416-1328, яким визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 438 грн. 75 коп.;
№ 0097650-2416-1328, яким визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 438 грн. 75 коп.; 
№ 0097651-2416-1328, яким визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 448 грн. 50 коп.; 
№ 0097653-2416-1328, яким визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 380 грн. 25 коп.; 
№ 0097652-2416-1328, яким визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в розмірі 28830 грн. 75 коп. 
Вказані податкові повідомлення-рішення позивач 19.02.2024р. оскаржив в адміністративному порядку до ГУ ДПС у Львівській обл.
Листом № 9737/6/13-08-24-16 від 29.03.2024р. ГУ ДПС у Львівській обл. повідомило ОСОБА_1 , зокрема, про те, що податкове повідомлення-рішення № 0097655-2416-1328 від 24.03.2023р. на суму 438 грн. 75 коп. скасовано 13.03.2024р., інші податкові повідомлення-рішення від 24.03.2023р. – залишено в силі (а.с.40-41).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ухвали Львівської міської ради № 1075 від 08.07.2021р. «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» у податковий період 2022 року встановлена нульова ставка податку на нерухоме майно для критих ринків, павільйонів та залів для ярмарків (код 1230.2).
Отже, відповідач протиправно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення від 24.03.2023р., оскільки Львівська міська рада для належних позивачу об`єктів нежитлової нерухомості у податковий період 2022 року встановила нульову ставку податку.
Окрім цього, аналіз п.«е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України свідчить, що однією з істотних умов для звільнення від оподаткування відповідно на підставі цього пункту є ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна – в малій архітектурній формі та на ринку.
Матеріалами справи підтверджується право власності ОСОБА_1 на спірні нежитлові приміщення (павільйони) для здійснення підприємницької діяльності, що розташовані на території ТзОВ «Привокзальний ринок». Всі вказані нежитлові приміщення є об`єктами нерухомості, які призначені для торгівлі непродовольчими товарами та використовуються для ведення підприємницької діяльності на території ТзОВ «Привокзальний ринок», тому не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
З огляду на вказане, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24.03.2023р., якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік є протиправними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом /ПК/ України № 2755-VI 02.12.2010р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно ст.10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком.
Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень (п.12.3 ст.12 ПК України).
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Сільські, селищні, міські ради надсилають у десятиденний строк з дня прийняття рішень, але не пізніше 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та/або зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів, до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та/або зборів, в електронному вигляді інформацію щодо ставок та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів у  порядку та за формою, затвердженими Кабінетом Міністрів України, та копії прийнятих рішень про встановлення місцевих податків та/або зборів та про внесення змін до таких рішень (пп.12.3.1, 12.3.2, 12.3.3 п.12.2 ст.12 ПК України).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст.266 ПК України.
Зокрема, нормою ст.266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
В розумінні норм п.265.1 ст.265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою частиною податку на майно.

Згідно ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. 
Відповідно до п.24 ст.26 виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно ухвали Львівської міської ради № 1075 від 08.07.2021р. «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» у податковий період 2022 року встановлена нульова ставка податку на нерухоме майно для критих ринків, павільйонів та залів для ярмарків (код 1230.2).
Отже, відповідач протиправно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення від 24.03.2023р., оскільки Львівська міська рада для належних позивачу об`єктів нежитлової нерухомості у податковий період 2022 року встановила нульову ставку податку.

Окрім цього, апеляційний суд враховує, що згідно норми ст.30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до підпункту «е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Аналіз пункту «е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України свідчить, що однією з істотних умов для звільнення від оподаткування відповідно на підставі цього пункту є ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна – в малій архітектурній формі та на ринку.
Отже, наведеними приписами законодавства надається пільга зі сплати податку на нерухомість залежно від місця розташування об`єктів нежитлової нерухомості.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.12.2022р. у справі № 520/4333/20.

Згідно п.2 Правил торгівлі на ринках, затв. наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 57/188/84/105 від 26.02.2002р., зареєстр. в Міністерстві юстиції України 22.03.2002р. за № 288/6576, ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

За вказаного правового регулювання, умова податкової пільги «на ринках» може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання, що утворені та зареєстровані в установленому порядку як ринки і належать до категорій суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу.

Матеріалами справи, зокрема витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, довідкою ТзОВ «Привокзальний ринок» № 485 від 19.04.2024р., підтверджується право власності ОСОБА_1 на спірні нежитлові приміщення (павільйони) для здійснення підприємницької діяльності, що розташовані на території ТзОВ «Привокзальний ринок». 
Вказані нежитлові приміщення є об`єктами нерухомості, які призначені для торгівлі непродовольчими товарами та використовуються для ведення підприємницької діяльності на території ТзОВ «Привокзальний ринок», тому не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки у позивача не виникало обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за податковий період 2022 рік.

З огляду на викладене, спірні податкові повідомлення-рішення № 0097649-2416-1328 від 24.03.2023р., № 0097650-2416-1328 від 24.03.2023р., № 0097651-2416-1328 від 24.03.2023р., № 0097653-2416-1328 від 24.03.2023р., № 0097652-2416-1328 від 24.03.2023р., якими позивачу визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2022 рік, прийнято відповідачем всупереч вимогам закону, а тому позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

У частині дотримання позивачем строків звернення до суду із розглядуваним позовом колегія суддів висновується тим, що заявлені позовні вимог стосуються визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Львівській обл. від 24.03.2023р. про визначення позивачу суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин у справі.
Вирішуючи питання про поважність причин пропущення строку, суд повинен надавати оцінку всім доводам, викладеним заявником у клопотанні/заяві про поновлення строку та причинам, що зумовили пропущення такого строку.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду необхідно виходити з того, що причина пропущення строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які вона (сторона) вчиняла, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на тому, що при застосуванні процесуальних норм необхідно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами п.45.1 ст.45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Пунктом 42.2 ст.42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За правилами п.п.2, 3, 4 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015р., податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.
Дата надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення проставляється:
1) посадовою особою платника податків - юридичної особи (фізичною особою - платником податків або її законним представником) - у разі вручення податкового повідомлення-рішення під розписку (на обох примірниках, а при врученні податкових повідомлень-рішень форм «Ф» та «МПЗФ» - на корінці податкового повідомлення-рішення);
2) працівником структурного підрозділу контролюючого органу, якій склав це податкове повідомлення-рішення,- у разі надіслання податкового повідомлення-рішення листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (при направленні податкових повідомлень-рішень форм «Ф» та «МПЗФ» - до корінця податкового повідомлення-рішення);
3) працівником структурного підрозділу контролюючого органу, якій склав це податкове повідомлення-рішення,- у разі надіслання документа засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України  «Про електронні документи та електронний документообіг»  та  «Про електронні довірчі послуги»  відповідно до пункту 42.4 статті 42 Кодексу (починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем впровадження у роботу відповідного програмного забезпечення). При цьому квитанція про доставку в текстовому форматі, що свідчить про дату та час доставки документа платнику податків, прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (у разі направлення податкових повідомлень-рішень форм «Ф» та «МПЗФ» - до корінця податкового повідомлення-рішення).
Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Апеляційний суд враховує, що у матеріалах справи наявні поштові повідомлення, з яких вбачається, що позивачу направлялись документи від ГУ ДПС у Львівській обл. на його поштову адресу, проте були повернуті відправнику із зазначенням причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».
Разом з тим, із зазначених доказів неможливо встановити беззаперечний факт направлення відповідачем у справі саме податкових повідомлень-рішень, щодо яких виник розглядуваний спір.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.03.2024р. у справі № 380/13865/22.

Отже, докази, які підтверджують факт направлення позивачу оспорюваних податкових повідомлень-рішень не дають можливості повністю встановити момент, з якого позивачу стало відомо про порушення його права.
Водночас, позивач після отримання спірних податкових повідомлень-рішень з електронного кабінету 19.02.2024р. вчиняв активні дії по їх оскарженню, зокрема, шляхом звернення зі заявою до ГУ ДПС у Львівській обл., за результатами якого відповідачем надано відповідь від 29.03.2024р.
Після чого позивач 25.04.2024р. звернувся до суду із розглядуваним позовом.
Відтак, суд першої інстанції, врахувавши вищевказані обставини, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність поновлення позивачу строку на звернення до суду із цим позовом.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про підставність та обґрунтованість заявлених вимог, а тому розглядуваний позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС у Львівській обл. (утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024р. в адміністративній справі № 380/9013/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДПС у Львівській обл., утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного тексту судового рішення: 07.02.2025р.