КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 758/3718/20                                                                                       Головуючий у І інстанції Мазур Ю.Ю.
Провадження №22-ц/824/1143/2025                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
22 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Доброванової О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Київської міської ради - Плахотніка Романа Анатолійовичана рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича, третя особа: Гаражний автокооператив «ІНФОРМАЦІЯ_2» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2016 року № 29055719 на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 891446180000 за ОСОБА_2 ; 
- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), привівши її у придатний для використання стан.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що за результатами самоврядного контролю за використанням і охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потаповим М.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2016 року № 29055719, яким за ОСОБА_2 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме: гараж № НОМЕР_1 . 
Київська міська рада, як розпорядник земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_2 , ні іншим особам, у власність чи користування не приймала. 
Позивач вказує, що дані факти свідчать про те, що ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна.
Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890, проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуально збірно-розбірні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_2» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31.01.2020 року №20-0050-07.
Враховуючи вище наведені обставини, Київська міська рада не погоджується з діями приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю., вважає їх такими, що прийняті у спосіб, що суперечить нормам ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна таким, що підлягає скасуванню. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Київської міської ради - Плахотнюк Р.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги Київської міської ради.
В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції не правильно зроблено висновок щодо неналежного способу захисту прав. Апелянт зазначає, що скасування рішення державного реєстратора та звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкта нерухомого майна є належною та ефективною вимогою, задоволення якої призведе до поновлення порушених прав позивача.
Враховуючи той факт , що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 не була передана Київською міською радою, як єдиним розпорядником земель комунальної власності, відповідно до вимог законодавства для будівництва об`єкта нерухомого майна, таке майно вважається самочинним та підлягає знесенню ОСОБА_2 , а земельна ділянка підлягає звільненню та приведенню у придатний стан використання та повернута позивачу. 
Щодо тверджень про те, що Гаражний автокооператив «ІНФОРМАЦІЯ_2» з 1988 року є користувачем земельної ділянки площею 1,4548 га (обліковий код 91:066:0005) на АДРЕСА_1 , Київська міська рада не погоджується, оскільки законом СРСР від 26.05.1988 №8998-11 «Про кооперацію в СРСР» зазначено, що відповідно до п. 3 ст.11 кооператив вважається створеним з моменту його державної реєстрації. 
З огляду на те, що ГАК «ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був зареєстрований 04.06.1997 року, апелянт робить висновок, що ГАК «ІНФОРМАЦІЯ_2» не міг бути користувачем спірної земельної ділянки площею 1,4548 га (обліковий код 91:066:0005) на АДРЕСА_1 .
Серед доводів апеляційної скарги позивач зазначає і те, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу та не дослідив ряд документів, а саме:
- реєстраційну справу, в якій відсутнє рішення щодо передачі земельної ділянки під будівництво об`єкта нерухомого майна ОСОБА_2 ;
- акт обстеження земельної ділянки від 31.01.2020 №20-005-07, у якому встановлено відсутність будь-яких правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку;
- лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2019 № 062/14-14547(И-2019), яким повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою АДРЕСА_1 не проводилась реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна;
- лист Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради від 24.01.2020 № 073-1066, в якому зазначено, що дозвільні документи, які дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва(гаражних боксів) не видавалось та не реєструвалось;
- відсутність документу про присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, який би дозволив державному реєстратору перевірити  законність будівництва об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці, оскільки він видається, в тому числі на підставі правовстановлюючих документів на земельну ділянку;
- відсутність рішення Київської міської ради щодо передачі земельної ділянки юридичним або фізичним особам.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
23 жовтня 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду залучено ОСОБА_1 до участі у даній справі, як правонаступника відповідача -  ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Галатенко Є.Є. заперечує проти наведених позивачем у апеляційній скарзі доводів, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що висновок суду першої інстанції про обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права є правильним.
Також звертає увагу на копію акту обстеження земельної ділянки з фотографіями гаражів на території ГА «ІНФОРМАЦІЯ_2», що містяться в матеріалах справи, з яких вбачається, що гаражі, які знаходяться на території автокооперативу зблоковані між собою і не є окремими будівлями. Поряд із цим в матеріалах справи відсутній висновок будівельно-технічної експертизи про можливість окремого знесення належного відповідачу Говорусі гаражу без порушення прав та інтересів користувачів суміжних гаражних боксів.
У судовому засіданні представники Київської міської ради - Плахотнік Р.А., Грицаєнко Р.М. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Галатенко Є.Є. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини по справі.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.04.2016 року, на підставі рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. від 01.04.2016 року, індексний номер: 29055719, про державну реєстрацію прав за ОСОБА_2 , зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , загальною площею 34,6 кв. м. за адресою місцезнаходження гаражного автокооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_2»: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, право власності було зареєстроване на підставі: інформаційної довідки, серія та номер: ГЖ-2016 № 1421, виданої 18.03.2016, видавник: КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна", довідка, серія та номер: 14, виданий 03.03.2016, видавник: АГК "ВІТОРІЯ"; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 18.02.2009, видавник: КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна".
Відповідно до Довідки гаражного автокооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 02.02.2009 року № 28 ОСОБА_2 дійсно є членом гаражного автокооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_2» та власником гаражу № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , за адресою: проспект Правди 39, у місті Києві, який побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 1988 р., сума паю в розмірі 15 000,00 грн. сплачена у повному обсязі.
Рішенням Київської міської ради від 23.10.2013 № 342/9830 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_2» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,45 га для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.
31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва та за результатами складено Акт обстеження земельної ділянки № 20-0050-07. Обстеження проведено на підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890.
У ході вказаного обстеження земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка площею 1, 4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за гаражним автокооперативом « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині вимог Київської міської ради до ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд першої інстанції виходив із того, що задоволення таких вимог не є ефективним способом захисту та не забезпечить усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом. Суд також зазначив, що приватний нотаріус не є належним відповідачем у спорах, пов`язаних з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно, тому в задоволені позову у цій частині також відмовив. Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, місцевий суд зазначив, що у даному спорі належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Враховуючи, що позивач вказував на те, що ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна, і таке майно підлягає знесенню, суд першої інстанції дійшов висновку, що в контексті спірних правовідносин, враховуючи зміст позовних вимог та їх обґрунтування, вбачається неможливість повернення власнику земельної ділянки з приведенням її у придатний для використання стан без знесення самочинно побудованого нерухомого майна, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Київської міської ради в цій частині, через обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права.
Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитися із висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Щодо позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Звертаючись до суду з позовом, Київська міська рада зазначала, що ОСОБА_2 незаконно зареєстрував за собою право власності на гараж на земельній ділянці яка перебуває у комунальній власності, оскільки рада жодних рішень щодо передачі спірної земельної ділянки під будівництво ОСОБА_2 у власність чи користування не приймала, та просила скасувати рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2016 року № 29055719 про реєстрацію права власності на спірний гараж за ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Частиною другою статті 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
У разі, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23).
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсними свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку зі здійсненням самочинного будівництва, є неефективними способами захисту (постанови Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19, від 02 червня 2021 року у справі № 509/11/17, від 09 листопада 2022 року у справі №2-325/11, від 24 березня 2021 року у справі №200/2192/18, від 21 вересня 2022 року у справі №461/3490/18 та від 30 вересня 2022 року у справі №201/2471/20).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20),  від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2016 року № 29055719 про реєстрацію права власності на спірний гараж за ОСОБА_2 .
Щодо позовних вимог Київської міської ради, пред`явлених до приватного нотаріуса.
Позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах  від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19).
Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджують, що належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та стосовно якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапов М.Ю. є неналежним відповідачем у цій справі.
Таким чином, висновки суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення вимог Київської міської ради, пред`явлених до нотаріуса, є законними та обґрунтованими.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною;   г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
При цьому, ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Земельна ділянка, на якій розташований гараж пл. 18,1 кв.м., та який згідно технічної документації ідентифікується як гараж № НОМЕР_3 , ряд НОМЕР_4 , по АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва.
Заперечуючи проти позову, представник відповідача - адвокат Галатенко Є.Є. посилався на те, що згідно з рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів «Про організацію відкритої стоянки для транспортних засобів, що належить громадянам» № 54 від 23.02.1987 року, серед іншого, дозволено організацію та будівництво кооперативної стоянки для транспортних засобів, що належить громадянам, по проспекту Правди навпроти універсаму «Виноградар» на території, яка прилягає до рогу саду. У відповідності до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів «Про будівництво зблокованих, одно, двоповерхових кооперативних гаражів і відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам, по замовленню Київської міської ради добровільного об'єднання «Автолюбитель УРСР» №316 від 31.03.1988 року, серед іншого, встановлено завдання по будівництву кооперативних гаражів і стоянок у відповідності із додатком. В додатку до вказаного рішення в п. 1 - в Шевченківському районі м. Києва зазначено: проспект правди - автостоянка 300. Належний відповідачу гараж № НОМЕР_1 в НОМЕР_2 ряді був збудований господарчим способом в 1988 році на території автостоянки по АДРЕСА_1 . 
Вказував також, що гаражному автокооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_2» було погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 на землях міської забудови орієнтовною площею 1,045 га згідно Розпорядженням Київського міського голови № 969-мг від 03.08.2001 «Про погодження місць розташування об`єктів». 
В подальшому на підставі рішення Київської міської ради № 342/9830 від 23.10.2013 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» гаражному автокооперативу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,45 га для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.
Разом з тим, відповідно до наведених норм ЗК України вказане розпорядження Київського міського голови № 969-мг від 03.08.2001 «Про погодження місць розташування об`єктів» та рішення Київської міської ради № 342/9830 від 23.10.2013 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки», не є рішеннями про передачу якоїсь конкретної земельної ділянки у користування чи у власність гаражному автокооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_2».
Договори оренди земельної ділянки з гаражним автокооперативом «ІНФОРМАЦІЯ_2» не укладалися.
Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада також не приймала рішень про передачу у користування чи у власність земельної ділянки ОСОБА_2 .
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №20-0050-07 від 31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва, за результатами якого  встановлено, що земельна ділянка площею 1, 4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за гаражним автокооперативом « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.
Відтак, відсутні підстави вважати, що у відповідача у встановленому законом порядку виникло право користування або право власності на земельну ділянку.
Враховуючи закріплений ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України принцип цілісності земельної ділянки та споруди або будівлі, на якій вона знаходиться, реєстрація права власності за ОСОБА_2 на гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , по АДРЕСА_1 , є порушенням права власності на земельну ділянку територіальної громади м. Києва.
Здійснюючи реєстрацію права власності на гараж за ОСОБА_2 на підставі інформаційної довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 18.03.2016 серії ГЖ-2016 №1421, довідки Гаражного автокооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 03 березня 2016 року №14 про виплату останнім паю, та технічного паспорту, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапов М.Ю. не перевірив наявність у Гаражного автокооперативу «ІНФОРМАЦІЯ_2» прав на земельну ділянку, на якій знаходиться такий гараж.
Враховуючи викладене, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапова М.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.04.2016 року № 29055719 на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 891446180000 за ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , прийняте з порушенням вимог законодавства.
Положенням статті 212 ЗК України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Оскільки, судом встановлено, що належний відповідачу гараж є самочинним будівництвом, на яке ОСОБА_2 право власності, незважаючи на державну реєстрацію останнього, не набув (частини перша-друга статті 376 ЦК України), позивач, як власник земельної ділянки має право усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нею шляхом звільнення земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , код ділянки 91:066:0005, в тому числі шляхом демонтажу самочинної прибудови за рахунок відповідача, як особи, яка допустила порушення права комунальної власності на земельну ділянку (частина друга статті 212 ЗК України, стаття 391 ЦК України), привівши її у придатний для використання стан.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, помилково вважаючи, що належний відповідачу гаражний бокс збудований на відведеній відповідачу для цього земельній ділянці, та дійшов необґрунтованого висновку про не доведення позивачем порушення своїх прав щодо земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності.
Враховуючи викладене, рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_2 , правонаступником якого є  ОСОБА_1 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог Київської міської ради.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в частині однієї немайнової вимоги, з відповідача ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 ,. на користь позивача підлягає стягненню понесений ним судовий збір у суді першої та апеляційної інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 5255 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника Київської міської ради - Плахотнюка Романа Анатолійовича - задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_2 , правонаступником якого є  ОСОБА_1 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан- скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Зобов`язати  ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 ,звільнити самовільно зайняту земельну ділянку на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та привести її у придатний для використання стан за рахунок ОСОБА_1 .
Стягнути з  ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Київської міської ради (код ЄДРПОУ 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 коп. судового збору 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 31.01.2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                          Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб
 
                                                                                     Т.А. Слюсар