ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/3949/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро
апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року 
у справі №280/3949/24 
за позовом  Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»   
до  Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків     
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
1 травня 2024 року Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» звернулось до суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №316/32-00-51-04-03/00130926 від 17.04.2024 яким позивача зобов`язано сплатити штраф за порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 33975194,05 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства, стосовно своєчасної сплати узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, відбулось не з вини ПАТ «Запоріжжяобленерго», а через дії державного регулятора НКРЕКП, що виключає протиправність діянь позивача, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Несвоєчасна сплата позивачем узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість викликана з об`єктивних обставин, які знаходились поза межами виливу ПАТ «Запоріжжяобленерго», а відтак відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій. З урахуванням вищезазначеного позивач просив позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі № 280/3949/24 в задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»   - відмовлено. 
Судом встановлено, що за наслідками проведеної камеральної перевірки податковим органом встановлено порушення строків сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ, що слугувало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення про нарахування штрафних санкцій. Позивач, не заперечуючи факт порушення граничних строків сплати задекларованих зобов`язань, зазначав, що таке порушення відбулось з підстав відсутності коштів, оскільки з підприємства відповідно до постанов НКРЕКП протягом спірного періоду утримувались кошти, не надходили кошти за поставлену споживачам електроенергію, а отже порушення строків сплати відбулось не з вини підприємства. 
Судом досліджено встановлені у справі обставини та визнано неспроможними доводи позивача щодо відсутності коштів на сплату задекларованих зобов`язань, оскільки на кінець кожного звітного року у підприємства залишались кошти на рахунках, підприємством не здійснювалось дій щодо спрямування кредитних коштів на погашення заборгованості перед бюджетом, крім того, судом зазначено, що згідно даних податкового обліку підприємство отримувало дохід від іншої операційної діяльності. Також судом зазначено, що щодобові відрахування коштів з рахунків підприємства відповідно до постанов НКРЕКП не входять до переліку обставин, що звільняють платника податків від фінансової відповідальності. Наведені висновки обумовили прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду, Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» подано апеляційну скаргу, згідно якої позивач просить скасувати  рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі №280/3949/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги повністю повторюють правове обґрунтування заявлених позовних вимог. Так, скаржник наполягає на тому, що платник податків може бути притягнутий до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення тільки за умови наявності вини в його діях чи бездіяльності. В свою чергу вина підприємства відсутня, оскільки поповнення поточних рахунків, з яких здійснюється оплата податків, відбувається за алгоритмом розподілу з рахунків із спеціальним використанням (які регулюється НКРЕКП) і підприємство жодним чином не може впливати, ані на перерахування коштів та їх обсяг ані на алгоритм даних нарахувань. Свою чергу постановами НКРЕКП з лютого 2015 року встановлювався нульовий норматив відрахувань коштів на поточні рахунки підприємства, та в подальшому в становлено щодобове утримання коштів з рахунків Товариства . 
У судовому засіданні апеляційної інстанції представниками сторін підтримано визначені по справі правові позиції, надано пояснення та заперечення щодо доводів апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу II ПК України, у порядку визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II ПК України, фахівцями відповідача проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати (перерахування) суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість по задекларованих податкових деклараціях від 20.09.2019 №9215811187, від 21.10.2019 №9245236277, від 20.11.2019 №9276766343, від 19.12.2019 №9306309890, від 20.01.2020 №9332220649, від 20.02.2020 №9030742990, від 20.03.2020 №9058546186, від 21.04.2020 №9085581876, від 19.05.2020 №9110622497, від 19.06.2020 №9140824152, від 20.07.2020 №9171538551, від 19.08.2020 №9205775968, від 21.09.2020 №9237819931, від 19.10.2020 №9270135042, від 20.11.2020 №9306596524, від 21.12.2020 №9339527863, від 20.01.2021 №9370127940, від 22.02.2021 №9031286095, від 19.03.2021 №9056860740 та уточнюючих розрахунках у зв`язку з самостійно виявлених помилок №9211160765 від 26.08.2020, №9009713477 від 28.01.2021, №9009766411 від 28.01.2021.
За результатами перевірки складено Акт №258/32-00-51-04-03/00130926 від 22.03.2024, яким встановлено порушення позивачем п.50.1 ст.50, 57.1 ст.57, п.200.2 ст.200, п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України, а саме порушення граничного терміну сплати угодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 339 751 941,05 грн. 
За результатами проведеної перевірки та на підставі висновків Акту перевірки від 22.03.2024 №258/32-00-51-04-03/00130926, відповідачем винесено податкове повідомлення – рішення №316/32-00-51-04-03/00130926 від 17.04.2024, яким позивача зобов`язано сплатити штраф за порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 33 975 194,05 грн. 
Позивач не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 17.04.2024 №316/32-00-51-04-03/00130926 звернувся до суду з цим позовом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).
За визначенням, наведеним в підпункті 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
За приписами пункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Положеннями підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;
Згідно з пунктом 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Відповідно до п.57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, узгодження платником податків податкових зобов`язань свідчить про виникнення в нього обов`язку сплатити такі зобов`язання у встановлений законом строк. 
Несплачені у встановлений законом строк податкові зобов`язання є податковим боргом платника податків.
Так, узгоджені податкові зобов`язання, задекларовані в податкових деклараціях з податку на додану вартість від 20.09.2019 №9215811187, від 21.10.2019 №9245236277, від 20.11.2019 №9276766343, від 19.12.2019 №9306309890, від 20.01.2020 №9332220649, від 20.02.2020 №9030742990, від 20.03.2020 №9058546186, від 21.04.2020 №9085581876, від 19.05.2020 №9110622497, від 19.06.2020 №9140824152, від 20.07.2020 №9171538551, від 19.08.2020 №9205775968, від 21.09.2020 №9237819931, від 19.10.2020 №9270135042, від 20.11.2020 №9306596524, від 21.12.2020 №9339527863, від 20.01.2021 №9370127940, від 22.02.2021 №9031286095, від 19.03.2021 №9056860740, та уточнюючих розрахунках від 26.08.2020 №9211160765, від 28.01.2021 №9009713477, від 28.01.2021 №9009766411 в термін передбачений податковим законодавством, сплачені не були.
Матеріалами справи підтверджено, судом встановлено,  позивачем не  заперечується, що  в термін передбачений податковим законодавством вказані податкові зобов`язання ПАТ «Запоріжжяобленерго» не сплачено , що свідчить про порушення п.50.1 ст.50, п.57.1 ст.57, п.200.2 ст.200, п.203.2 ст.203 ПК України при сплаті грошового зобов`язання у розмірі 339 751 941,05 грн.
Не заперечуючи факт несплати узгодженого податкових зобов`язання позивач зазначає, що порушення строків сплати сталось не з вини ПАТ «Запоріжжяобленерго», а через дії державного регулятора НКРЕКП, які не залежали від підприємства та на які підприємство не мало можливості впливати та через які в період з лютого 2015 року по квітень 2019 року підприємство практично не отримувало на свої поточні рахунки кошти в обсязі, необхідному для сплати податків, ЄСВ, виплати заробітної плати.
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем проведено аналіз даних фінансової звітності за звітні періоди 2015 - 2021 роки, а саме згідно з даними Звіту про рух грошових коштів встановлено залишок коштів на кінець звітного періоду: 2015 рік - 4490 тис. грн; 2016 рік - 5280 тис. грн.; 2017 рік - 8821 тис. грн.; 2018 рік - 29524 тис. грн.; 2019 рік – 119317 тис. грн.; 2020 рік - 95046 тис. грн.; 2021 рік – 218618 тис. грн.
Згідно даних приміток до фінансової звітності підприємства, наданих ПАТ «Запоріжжяобленерго» на виконання п. 46.2 ст. 46 та 49 ПК України разом з фінансовою звітністю та податковою декларацією з податку на прибуток розмір таких доходів складав: реалізація оборотних активів 2019 рік – 534 тис. грн., 2020 рік - 3215 тис. грн., 2021 рік - 4246 тис. грн.; дохід від операційної оренди активів 2019 рік - 9087 тис. грн., 2020 рік - 5485 тис. грн., 2021 рік - 2514 тис. грн.; одержані пені, штрафи 2019 рік - 136801 тис. грн., 2020 рік - 31148 тис. грн., 2021 рік - 15258 тис. грн.; доходи об`єктів житлово-комунального та соціально-культурного 2019 рік – 433грн, 2020 рік – 540 грн., 2021 рік – 352 грн.; доходи від інших видів операційної діяльності 2019 рік - 106340 тис. грн., 2020 рік- 192464 тис. грн., 2021 рік - 225439 тис. грн.; приєднання до електромереж 2019 рік - 64993 тис. грн., 2020 рік - 132845 тис. грн., 2021 рік - 132594 тис. грн.; сумісний підвіс 2019 рік - 12937 тис. грн., 2020 рік - 9697 тис. грн., 2021 рік - 35436 тис. грн.; опломбування - розпломбування електролічильників 2019 рік - 2439 тис. грн., 2020 рік - 2679 тис. грн., 2021 рік - 2953 тис. грн.; повторне підключення- відключення 2019 рік – 1775 тис. грн., 2020 рік - 2035 тис. грн., 2021 рік – 1825 тис. грн., позачергова технічна перевірка приладів обліку 2019 рік - 3726 тис. грн., 2020 рік - 4329 тис. грн., 2021 рік - 6579 тис. грн.; доступ до об`єкта для виконання сумісного підвісу 2019 рік – 7656 тис. грн., 2020 рік – 20181 тис. грн., 2021 рік – 5741 тис. грн.; заміна приладів обліку 2019 рік – 929 грн.,  2020 рік – 2371 тис. грн., 2021 рік - 2261 тис. грн.; виклик інженера з тех. аудиту 2019 рік - 2248 тис. грн., 2020 рік - 4150 тис. грн., 2021 рік - 4952 тис. грн.; виклик електромонтера 2019 рік - 2554 тис. грн., 2020 рік - 6163 тис. грн., 2021 рік – 7154 тис. грн.; реконструкція мереж 2021 рік – 15017 тис. грн.; інші 2019 рік - 7083тис.грн., 2019 рік - 8014 тис. грн., 2020 рік – 10 927 тис. грн.; інші операційні доходи: 2019 рік - 288855 тис. грн., 2020 рік - 51771 тис. грн., 2021 рік - 309956 тис. грн., у тому числі: відсотки банків за користування коштами – 2019 рік – 120 грн., 2020 рік - 1082 грн. 2021 рік – 325 грн.; розрахунки за недораховану е/ен. по актам порушення ПРРЕЕ 2019 рік - 43333 тис. грн, 2020 рік - 38378 тис. грн., 2021 рік - 41861 тис. грн.; відшкодування судового збору 2019 рік – 1801 грн., 2020 рік – 998 грн., 2021 рік – 1731 грн., відшкодування збитків, нанесених товариству 2019 рік – 755 грн., 2020 рік – 640 грн., 2021 рік – 2341 грн., повернення держмита, ІТЗ 2019 рік – 15 грн., 2020 рік – 22грн., 2021 рік – 17 грн.
Законом України від 16 січня 2020 № 466-ІХ “Про внесення змін до Податкового Кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві”, який набрав чинності 23.05.2020, внесено зміни до ПК України, зокрема, в частині кваліфікації податкового правопорушення. 
Поняття податкового правопорушення, вини, умисності діяння, загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень, обставини, що звільняють від відповідальності або пом`якшують відповідальність за вчинення податкових правопорушень, визначені у статтях 109, 112, 112-1, п.113.6 ст.113 ПК України. 
Так, відповідно до внесених Законом №466-ІХ змін податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в т.ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України (п.109.1 ст.109 ПК України). Необхідною умовою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення у випадках, визначеними пунктами 123.2 - 123.5 ст.123, пунктами 124.2 - 124.3 ст.124, пунктами 125-1.2 – 125-1.4 ст.125-1 ПК України, є доведення умислу. Водночас, законодавець прямо не зазначає про необхідність встановлення вини у діях платника податків.
Законом №466-ІХ внесено, зокрема, зміни у ст.112 ПК України, п.112.1. якої передбачає, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такі зміни запроваджені з 1 січня 2021 року та передбачають, що особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. (п.112.2. ст.112 ПК України).
Пункт 112.7. ст.112 ПК України у зазначеній редакції передбачає, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Отже, звільнення особи від відповідальності за відсутності в її діях вини законодавець пов`язав з наявністю такої умови у відповідній нормі, яка передбачає певну фінансову відповідальність. Як зазначалось вище, така умова не передбачена ст. 120-1 ПК України.
Водночас, згідно п.112.8. ст.112 ПК обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є:
112.8.1. сплив строків давності застосування штрафів за вчинення податкового правопорушення;
112.8.2. вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла у відповідності до індивідуальної податкової консультації, наданої такому платнику податків у паперовій або електронній формі, за умови, що така консультація зареєстрована в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, або до узагальнюючої податкової консультації та/або до висновку об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права, від якого в подальшому було відступлено;
112.8.3. вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла у відповідності до правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, які в подальшому було змінено за наслідками перегляду Великою Палатою Верховного Суду;
112.8.4. вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів;
112.8.5. вчинення діяння (дії або бездіяльності) з вини банку, органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, установи - учасника платіжної системи, еквайрія (щодо податкових правопорушень, передбачених статтями 124 і 125-1    цього Кодексу);
112.8.6. вчинення діяння (дії або бездіяльності) з вини оператора поштового зв`язку, інформація про якого міститься в Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку, за умови виконання обов`язку, визначеного абзацом другим пункту 49.6 статті 49 цього Кодексу;
112.8.7. вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок виявлення в роботі електронного кабінету технічної та/або методологічної помилки чи технічного збою в роботі електронного кабінету і визнання такої помилки/збою технічним адміністратором та/або методологом електронного кабінету або згідно з повідомленням на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або підтвердження її/його існування рішенням суду, якщо порушення були зумовлені виключно технічною та/або методологічною помилкою чи технічним збоєм у роботі електронного кабінету.
Не нарахування штрафів та/або пені за порушення, що  зумовлені виключно технічною та/або методологічною помилкою чи технічним збоєм у роботі електронного кабінету, закріплюється (реалізується) у програмному забезпеченні, яке застосовується для автоматичного розрахунку штрафів та/або пені за порушення податкового законодавства;
112.8.8. самостійне виправлення платником податків з дотриманням порядку, вимог та обмежень, передбачених статтею 50 цього Кодексу, помилок, що містяться у раніше поданих ним    податкових деклараціях та розрахунках (уточнюючих податкових деклараціях та розрахунках), за умови сплати самостійно донарахованих податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу (щодо правопорушення, передбаченого пунктом 123.1 статті 123 цього Кодексу).
Невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, в частині самостійного нарахування та сплати штрафу, передбаченого цим пунктом, тягне за собою накладення штрафу відповідно до пункту 120.2 статті 120 цього Кодексу;
112.8.9. вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору);
112.8.10. вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла відповідно до консультації з питань практичного застосування окремих норм законодавства України з питань митної справи, наданої в письмовій або електронній формі, а також до узагальнюючої консультації, зокрема на підставі того, що у подальшому такі консультації були змінені або скасовані;
112.8.11. вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла відповідно до наданого попереднього рішення митного органу про застосування окремих положень законодавства України з питань митної справи, у тому числі в разі, якщо таке рішення в подальшому було відкликано з причин, встановлених пунктами 2, 3 частини сьомої статті 23 Митного кодексу України;
112.8.12. інші випадки звільнення від фінансової відповідальності, передбачені цим Кодексом або Митним кодексом України".
Перелік обставин, за наявності яких платник податків може бути звільнений від фінансової відповідальності, законодавець визначив вичерпним, та за наявних обставин цієї справи, жоден з перелічених пунктів не є застосовним. 
Крім того, позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на висновок експерта від 22.11.2021 року №645/646-21 за результатами проведення економічного дослідження по заяві ПАТ «Запоріжжяобленерго», виконаним Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Вказаний висновок є аналізом фінансового стану ПАТ «Запоріжжяобленерго», підтверджує неможливість сплати податків, зборів та обов`язкових платежів у тому числі своєчасно або через певні обставини з затримкою.
Експертним висновком встановлено, що враховуючи результати аналізу основних показників, що визначають фінансово-господарський стан ПАТ «Запоріжжяобленерго» та наявність протягом 2015-2020 років ознак критичної неплатоспроможності, встановлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг протягом 2015-2018 років нульового алгоритму перерахувань коштів на поточні рахунки, та сум додаткових щодобових відрахувань коштів з поточних рахунків товариства, з великою долею вірогідності призвело до неможливості виконання в повному обсязі інвестиційної програми, ремонтних робіт, на формування (накопичення) у товариства заборгованості із заробітної плати, заборгованості по податкам та зборам, заборгованості з ПДВ та інших обов`язкових платежів і на об`єктивне відволікання коштів для її погашення у зазначені періоди.
Колегія суддів   вважає за необхідне зазначити, що у періоді встановлення майже нульового нормативу відрахування коштів на поточні рахунки платника, регулювання платіжно-розрахункових відносин енергопостачальників, що здійснювали господарську діяльність з постачання електроенергії на оптовому ринку електричної енергії України, здійснювались відповідно до статей 15, 15-1 Закону України “Про електроенергетику” та Порядку визначення відрахувань коштів на поточні рахунки енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, та на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 13 жовтня 2011 року №700 (далі - Порядок 700), який передбачає стимулюючі (коригуючи) механізми, застосування яких спрямоване на покращення рівня розрахунків за куповану у оптового постачальника енергію.
НКРЕКП розраховувало алгоритм - порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електричної енергії на закріпленій території згідно з методологічними принципами Порядку №700, у тому числі із застосуванням відповідних заходів регуляторного впливу до деяких енергопостачальних компаній (серед яких і ПАТ «Запоріжжяобленерго»), згідно з якими встановлювався розрахунковий норматив відрахувань коштів на поточний рахунок ПАТ «Запоріжжяобленерго», у тому числі із застосуванням додаткових щодобових відрахувань коштів з поточного рахунку за невиконання фінансових зобов`язань перед ДП “Енергоринок”, які розраховувались на основі даних ДП “Енергоринок”.
Такий норматив відрахувань коштів на поточні рахунки ПАТ «Заноріжжяобленерго», встановлювався НКРЕКП в силу невиконання останнім своїх фінансових зобов`язань перед ДП «Енергоринок», тобто внаслідок дій (бездіяльності) саме ПАТ «Заноріжжяобленерго» (а не НКРЕКП), які в подальшому і призвели до виникнення заборгованості перед ДП «Енергоринок», дефіциту обігових коштів, заборгованості із виплати заробітної плати, податкового боргу.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що неналежне виконання податкового обов`язку з боку позивача зумовлене обставинами, за які відповідає держава та, що могло б бути враховано як підстава для звільнення від відповідальності. 
ПАТ «Запоріжжяобленерго», здійснюючи свою діяльність у сфері проводового електрозв`язку, не могло не усвідомлювати специфічних умов її державного регулювання та мало планувати свою господарську діяльність з їх урахуванням з метою забезпечення можливості належного виконання свого податкового обов`язку. За невиконання встановленого державою обов`язку запроваджена нею ж відповідальність, не настає лише у тому випадку, коли держава не створила умов для виконання такого обов`язку. Саме ж собою здійснення державою регулювання господарської діяльності у певних сферах не може розглядатися як об`єктивна обставина, яка перешкоджає належному виконанню платником своїх обов`язків у податкових відносинах.
З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що постанови НКРЕКП, прийняті в період з лютого 2015 року по грудень 2018 року, що затверджували алгоритм перерахунку грошових коштів на рахунки ПАТ «Запоріжжяобленерго» та щодобові відрахування з рахунків підприємства, не входять до переліку обставин, що звільняють від фінансової відповідальності. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, про відсутність обставин, які б свідчили про відсутність вини позивача щодо порушення граничних строків сплати задекларованих зобов`язань, що в свою чергу виключає можливість звільнення ПАТ «Запоріжжяобленерго» від відповідальності за таке порушення.
З огляду на вищевикладене,   за результатами  апеляційного  перегляду, судова колегія  вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі №280/3949/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко