ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/917/25 Справа № 175/2496/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
 
        за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: заступник директора Департаменту – начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович, директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельов Максим Євгенович на дії (бездіяльність) органу примусового виконання, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У червні 2024 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) органу примусового виконання, заінтересовані особи: заступник директора Департаменту – начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович, директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельов Максим Євгенович.
       В обґрунтування скарги, зазначив, що 15.05.2024 у порядку, передбаченому ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» він звернувся до заступника директора Департаменту – начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима І.С. зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Назаровця А.Т. у виконавчому провадженні № 66496942, у якій просив призначити і провести перевірку, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Назаровця А.Т.
       Листом за вих. № 80543/86246-31-24/20.1 від 30.05.2024 ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що в задоволенні скарги від 15.05.2024 відмовлено у повному обсязі.
       Скаржник вважає вищезазначені дії начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима І.С. незаконними.
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: заступник директора Департаменту – начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович, директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельов Максим Євгенович на дії (бездіяльність) органу примусового виконання — задоволено.
       Визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту – начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича за період із 16.05.2024 до 30.05.2024 при розгляді скарги стягувача ОСОБА_1 від 15.05.2024, поданої у виконавчому провадженні № 66496942, щодо не проведення перевірки законності виконавчого провадження № 66496942, не прийняття процесуального рішення у формі постанови про результати проведення перевірки законності виконавчого провадження № 66496942, не направлення стягувачу Линнику Андрію Олексійовичу копії постанови про результати проведення перевірки законності виконавчого провадження № 66496942 за скаргою від 15.05.2024.
       В апеляційній скарзі Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити. 
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
       Судом встановлено, що 13.08.2021 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. на підставі виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 02.08.2021 у справі № 175/2496/2019-ц (провадження № 4-с/175/35/2019) виконавчого листа прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 66496942.
       01.09.2021 на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 у справі № 175/2496/2019-ц (провадження № 4-с/175/35/2019) директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельов М.Є. прийняв постанову № 13/20.3-22/21 про результати перевірки законності виконавчого провадження № 66496942, якою у задоволенні скарги від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23.06.2017» відмовив у повному обсязі. 
       02.09.2021 на підставі вищезазначеної постанови директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є. № 13/20.3-22/21 від 01.09.2021 головний державний виконавець Кузьменко О.С. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 66496942 на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII), у зв`язку з фактичним виконанням ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 у справі № 175/2496/2019-ц (провадження № 4-с/175/35/2019).
       17.05.2022 на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2021 у справі № 175/3685/2021-ц (провадження № 4-с/175/17/2021), яка набрала законної сили 07.04.2022, виконувач обов`язків начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Заєць Т.І. прийняла постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження № 66496942, якою скасувала постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 02.09.2021 про закінчення виконавчого провадження № 66496942.
       У зв`язку із звільненням головного державного виконавця Кузьменка О.С. із займаної посади (наказ Міністерств юстиції України від 22.02.2022 № 233/к) та скасування постанови головного державного виконавця Кузьменка О.С. від 02.09.2021 про закінчення виконавчого провадження № 66496942, указане виконавче провадження було передане у провадження головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Назаровцю А.Т.
       12.03.2024 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження № 66496942.
       Як зазначає скаржник, за період із 13.03.2024 у виконавчому провадженні № 66496942 головний державний виконавець Назаровець А.Т. не вчинив жодної виконавчої дії, у т.ч., не вжив до боржника у виконавчому провадженні № 66496942 – директора Департаменту ДВС Кисельова М.Є. жодних заходів примусового виконання рішень.
       15.05.2024 у порядку, передбаченому ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» він звернувся до заступника директора Департаменту – начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима І.С. зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Назаровця А.Т. у виконавчому провадженні № 66496942, у якій просив призначити і провести перевірку, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Назаровця А.Т.
       Листом за вих. № 80543/86246-31-24/20.1 від 30.05.2024 ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що в задоволенні скарги від 15.05.2024 відмовлено у повному обсязі.        
       Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
       Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
       Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція).
       Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
       Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року
№ 18-рп/2012).
       Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
       Під час виконання судових рішень поряд з нормами Закону України «Про виконавче провадження» застосовуються положення Конституції України, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону.
       Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття перша Закону України «Про виконавче провадження»).
       Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Перелік обов`язків і прав виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
       Статтею 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби; державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
       Статтею 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
       Відповідно до статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
       За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заступник директора Департаменту – начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І. С. є керівником органу державної виконавчої служби, державним виконавцем, державним службовцем, уповноваженим державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом, і зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені законом.
       Частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
       Водночас частиною п`ятою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що на підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку.
       В матеріалах справи міститься відповідь від № 80543/86246-31-24/20.1 від 30.05.2024 року Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) за підписом заступника директора Департаменту — начальника відділу примусового виконання рішень Нещадима І. С., якою повідомлено ОСОБА_1 , що Відділом розглянуто його скаргу від 15.05.2024 року та у зв`язку з тим, що скарга не відповідає вимогам, встановленим частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», її розглянуто з урахуванням положень Закону України «Про звернення громадян», за наслідками розгляду якої не були виявлені порушення вимог Закону в діях державного виконавця. Постанова про проведення перевірки не виносилася. 
       Суд першої інстанції правильно виходив з того, що у заступника директора Департаменту – начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. наявний обов`язок розгляду скарги ОСОБА_1 від 15.05.2024, прийняття постанови про перевірку законності виконавчого провадження № 66496942 та направлення сторонам виконавчого провадження відповідного процесуального рішення за результатами розгляду скарги.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
       Підстав для його скасування не вбачається.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України — залишити без задоволення.
       Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: