ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 березня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/3129/24
Головуючий у першій інстанції – Хоменко Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/313/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма 
”Іванівка АГ”

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Хоменко Л.В. від 14 листопада 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, дата складення повного рішення - 19 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати з урахуванням індексу інфляції,

                      В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати з урахуванням індексу інфляції, у якому просив: розірвати договір оренди землі від 11.03.2016 року, який був укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ”, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7425588100:06:001:0241, загальною площею 3,53 га, яка розташована поза межами населених пунктів на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, з одночасним припиненням права оренди (номер запису про інше речове право: 13785015 від 15.03.2016); стягнути з ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” на його користь заборгованість зі сплати орендної плати за 2022-2023 роки за договором оренди землі №б/н від 11.03.2016 року у розмірі 11 554 грн. 52 коп., це  сума  з урахуванням індексу інфляції. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що йому на підставі Державного акту на право власності серії ЯА №510024 належить вищезазначена земельна ділянка. 11.03.2016 року між позивачем та ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” було укладено договір оренди земельної    ділянки    строком    на   10   років,   орендна   плата   вноситься орендарем  у  грошовій  формі  та  у  розмірі,  що  становить 3 022 грн. 25 коп. Пунктом 10 Договору оренди визначено, що сплата орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації на поточний рік. Останній платіж орендної плати за поточний рік здійснюється не пізніше 30 грудня розрахункового року. Всупереч умовам Договору оренди землі, ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” не сплатило позивачу орендну плату за 2022-2023 роки в установлені Договором оренди землі строки, що вказує на порушення істотних умов договору та є підставою для дострокового розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції. 

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” задоволено частково. Судом розірвано договір оренди землі №б/н від 11.03.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ”, предметом якого є земельна ділянка з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, площею 3,53 га, кадастровий номер 7425588100:06:001:0241, розташована на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, номер запису про інше речове право: 13785015 від 15.03.2016 року, зареєстроване державним реєстратором Реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області Діденком В.М. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за 2022 та 2023 роки в розмірі 9 301 грн. 39 коп. (сума зазначена з вирахуванням податку з доходів (18%) та військового збору (1,5%). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” на користь ОСОБА_1 2 186 грн. 21 коп., в рахунок сплаченого судового збору при зверненні до суду. В іншій частині позову, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” просить скасувати повністю рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року справа та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” про розірвання договору оренди землі б/н від 11.03.2016 року та стягнення орендної плати за 2022-2023 роки, у повному обсязі. В доводах апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” зазначає, що рішення суду першої інстанції від 14.11.2024 року ухвалено судом із порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано та не надано оцінки доказам про виплату орендної плати позивачу в більшому розмірі, ніж це передбачено умовами укладеного договору оренди, та достроково. Згідно зі статтею 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Апелянт стверджує, що у відповідності до статті 531 Цивільного кодексу України, відповідач щороку здійснював нарахування та виплату позивачу орендної плати в більшому розмірі, ніж це передбачено умовами договору, тобто, відповідач щороку здійснював часткову виплату орендної плати за майбутні періоди (дострокове виконання зобов`язань). За доводами апелянта, відповідач протягом 2016 - 2021   років   здійснив   авансову   виплату   позивачу   орендної   плати   на 13 250,31 грн. більше, ніж це передбачено умовами договору оренди, і як наслідок, відповідач виконав свої обов`язки по сплаті орендної плати за 2022-2023 роки достроково. Позивач не має претензій до розміру та порядку отримання ним виплат у 2016 - 2021 роках, і як наслідок, він прийняв грошові кошти без заперечень. Сплачена орендна плата понад розмір, встановлений у договорі оренди, також була прийнята позивачем і ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” з цього приводу не отримувало від ОСОБА_1 жодного заперечення та/або повернення надмірно сплачених коштів. Апелянт вважає, що враховуючи виплату орендної плати в 2016 - 2021 роках у більшому розмірі, ніж це передбачено умовами договору оренди, відповідач не мав боргових зобов`язань перед позивачем з виплати орендної плати за 2022-2023 роки, на дату звернення позивача до суду, а саме, на дату - 10.07.2024 року. За доводами апелянта, як наслідок, на дату звернення до суду порушення прав позивача з виплати йому орендної плати не мало місця, оскільки відповідач виконав свої зобов`язання зі сплати орендної плати за 2022-2023 роки достроково. Оскільки ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” здійснила дострокову виплату орендної плати позивачу, допущення порушення договору, в частині строків сплати орендодавцю орендної плати за користування земельною ділянкою, не відбулось, і такі обставини у справі не підтвердженні, та позивачем не доведено систематичне порушення його права на отримання орендної плати, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. 

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ”, та залишити без змін обгрунтоване рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” - Лаврентьєв С.В. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги. 

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.145), не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.152).
Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивачу ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 7425588100:06:001:0241, загальною площею 3,53 га, яка розташована поза межами населених пунктів на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 510024, виданого на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 19 травня 2005 року № 211, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №321 (а.с.10).

11.03.2016 року ОСОБА_1 , як орендодавець, уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ”, як орендарем, договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 3,53 га, кадастровий номер 7425588100:06:001:0241 (а.с.11-12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №55559224 від 21.03.2016 року, по земельній ділянці площею 3,53 га, кадастровий номер 7425588100:06:001:0241, зареєстровано 15.03.2016 року право оренди цієї земельної ділянки, номер запису: 13785015; підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі б/н від 11.03.2016 року; орендар: ТОВ ”Агрофірма Іванівка АГ”; строк дії: 10 років (а.с.13-14).
Пунктом 5 зазначеного вище договору оренди землі б/н від 11.03.2016 року визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання договору, станом на 01.01.2016 року, становить 60 445 грн. 19 коп.
Пунктом 8 вказаного вище договору оренди землі передбачено, що договір оренди укладено на 10 років з урахуванням ротації культур.
Пунктом 9 даного договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі, що становить 5 (п`ять) % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 3 022 грн. 25 коп. в рік.
Пунктом 10 договору оренди землі визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням коефіцієнта індексації на поточний рік.
Пунктом 11 договору оренди землі встановлено, що орендна плата сплачується орендарем протягом року, але останній платіж не пізніше 30 грудня розрахункового року. Орендна плата у грошовій формі проводиться орендарем шляхом виплати готівки або перерахування грошових коштів на рахунок орендодавця.
Відповідно до пункту 32 договору оренди землі,  обов`язком орендаря є у відповідності із договором, своєчасно сплачувати орендну плату.
Пунктом 42 договору оренди землі передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Як встановлено судом першої інстанції, і дана обставина не заперечувалась сторонами спору, претензій щодо сплати орендної плати за 2016 - 2021 роки позивач не має. 

Заперечуючи проти наявності заборгованості перед позивачем зі сплати орендної плати за 2022-2023 роки,  стороною відповідача ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” стверджувалось, із наданням відповідного розрахунку, що за весь період оренди земельної ділянки, починаючи з 2016 року, Товариство сплачувало частково орендну плату наперед, тобто, у розмірі більшому, ніж передбачено п.9 договору оренди землі. Таким чином, станом на 01.01.2022 року накопичилось 13 250 грн. 31 коп. переплати, за рахунок якої позивачу на час звернення до суду виплачена орендна плата за 2022 рік у розмірі 5 099 грн. 08 коп., за 2023 рік у розмірі 6 455 грн. 44 коп. та частково за 2024 рік у розмірі 1 695 грн. 79 коп. 
При цьому, позивач заперечує факт отримання ним орендної плати наперед, та вказує на безпідставність посилань відповідача на дострокову та у більшому розмірі, ніж передбачено умовами договору, виплату у 2016-2021    роках     орендної     плати,    в    результаті    чого    утворилась переплата  у  розмірі 13 250 грн. 31 коп. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначав, що щорічні платежі з виплати орендної плати не містили авансів майбутніх періодів, а мали доплату до низької орендної плати (5% від НГО), яка не відповідала середньому значенню вартості оренди 1 га по відповідній сільській раді. При цьому, в порушення умов договору оренди, відповідач щороку самостійно переглядав розмір орендної плати, без укладення додаткової угоди, як це передбачено п.13 договору оренди землі, і доплачував компенсацію до орендної плати для того, щоб приблизити її до ринкової по регіону. Тому, приймаючи зазначені платежі, позивач вважав їх оплатою орендної плати за поточний період або погашенням боргу. Позивач стверджував, що відповідач не здійснював протягом 2016-2021 років авансових виплат за майбутні періоди, а навпаки, має заборгованість зі сплати орендної плати за два останні роки.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 14.11.2024 року, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на те, що відповідачем не доведено належними доказами сплату орендної плати позивачу наперед авансовими платежами за 2022-2023 роки, а позивач, у свою чергу, заперечує сплату йому орендної плати наперед авансовими платежами, починаючи з 2016 року, при цьому, представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що окрім авансових платежів за попередні роки 2016-2021 роки, позивачу орендна плата за 2022-2023 роки Товариством не виплачувалась. На підставі проаналізованих доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що всупереч умовам договору оренди землі від 11.03.2016 року, ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ”, станом на час розгляду справи судом, не сплатило позивачу орендну плату за 2022-2023 роки в установлений договором оренди землі строк - до 30 грудня розрахункового року; доводи відповідача про сплату авансових платежів за майбутні періоди є безпідставними, і тому в діях відповідача вбачається систематичність порушення істотних умов договору оренди землі (несплата орендної плати два рази, за два роки підряд), що є підставою для задоволення позовних вимог позивача в частині дострокового розірвання спірного договору оренди землі та стягнення заборгованості із орендної плати у судовому порядку. Визначаючи суму заборгованості з орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції врахував положення укладеного між сторонами договору оренди землі (п.9, п.10, п.11), розрахунок позивача, розрахунок та доводи відповідача і визначив, що за 2022 рік орендна плата за договором оренди, з урахуванням індексу інфляції, становить 5 099 грн. 08 коп., а за 2023 рік орендна плата за договором оренди, з урахуванням індексу інфляції, становить 6 455 грн. 44 коп. Відрахувавши із зазначених сум податок з доходів (18%) та військовий збір (1,5%), який за позивача сплачує орендар, як податковий агент, суд першої інстанції визначив, що розмір заборгованості з орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 9 301 грн. 39 коп., і тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” відносно того, що рішення суду першої інстанції від 14.11.2024 року ухвалено із порушенням норм матеріального і процесуального права, та є необґрунтованим, у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; а також має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції від 14.11.2024 року, обставинам справи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 14.11.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано та не надано оцінки доказам про виплату орендної плати позивачу в більшому розмірі, ніж це передбачено умовами укладеного договору оренди, та достроково. Згідно зі статтею 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Апелянт стверджує, що у відповідності до статті 531 Цивільного кодексу України, відповідач щороку здійснював нарахування та виплату позивачу орендної плати в більшому розмірі, ніж це передбачено умовами договору, тобто, відповідач щороку здійснював часткову виплату орендної плати за майбутні періоди (дострокове виконання зобов`язань). За доводами апелянта, відповідач протягом 2016 - 2021 років здійснив авансову виплату позивачу орендної плати на 13 250,31 грн. більше, ніж це передбачено умовами договору оренди, і як наслідок, відповідач виконав свої обов`язки по сплаті орендної плати за 2022-2023 роки достроково. Позивач не має претензій до розміру та порядку отримання ним виплат у 2016 - 2021 роках, і як наслідок, він прийняв грошові кошти без заперечень. Сплачена орендна плата понад розмір, встановлений у договорі оренди, також була прийнята позивачем і ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” з цього приводу не отримувало від ОСОБА_1 жодного заперечення та/або повернення надмірно сплачених коштів. Апелянт вважає, що враховуючи виплату орендної плати в 2016 - 2021 роках у більшому розмірі, ніж це передбачено умовами договору оренди, відповідач не мав боргових зобов`язань перед позивачем з виплати орендної плати за 2022-2023 роки, на дату звернення позивача до суду, а саме, на дату - 10.07.2024 року. За доводами апелянта, як наслідок, на дату звернення до суду порушення прав позивача з виплати йому орендної плати не мало місця, оскільки відповідач виконав свої зобов`язання зі сплати орендної плати за 2022-2023 роки достроково. Оскільки ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” здійснила дострокову виплату орендної плати позивачу, допущення порушення договору, в частині строків сплати орендодавцю орендної плати за користування земельною ділянкою, не відбулось, і такі обставини у справі не підтвердженні, та позивачем не доведено систематичне порушення його права на отримання орендної плати, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України ”Про оренду землі”).

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України ”Про оренду землі” істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України ”Про оренду землі”).

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України ”Про оренду землі”).

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Відповідно до приписів частини першої статті 32 Закону України ”Про оренду землі”, на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з пунктом ”д” частини першої статті 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того, щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом ”д” частини першої статті 141 Земельного кодексу України, суд має встановити такі обставини, як ”систематичність” та ”несплату”, зокрема, орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 року у справі №918/391/23, провадження №12-19гс24, звертає увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття ”систематичність” у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №183/262/17, від 01.04.2020 року у справі №277/1186/18-ц, від 29.07.2020 року у справі №277/526/18, від 20.08.2020 року у справі №616/292/17, від 08.05.2024 року у справі №629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі №922/367/21, від 04.07.2023 року у справі №906/649/22, від 20.02.2024 року у справі №917/586/23, від 02.04.2024 року у справі №922/1165/23).

Щодо поняття ”несплата”, вжите у пункті ”д” частини першої статті 141 Земельного кодексу України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

Тож підставою розірвання договору оренди землі, згідно з пунктом ”д” частини першої статті 141 Земельного кодексу України, є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Обґрунтовуючи вимоги заявленого позову, ОСОБА_1 зазначав, що всупереч умовам договору оренди землі, ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” не сплатило позивачу орендну плату за 2022-2023 роки у встановлені укладеним договором оренди землі строки, що вказує на порушення істотних умов договору, та є підставою для дострокового розірвання договору оренди землі, а також стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, з урахуванням індексу інфляції. 

Заперечуючи проти вимог заявленого позову, відповідач стверджував, надавши при цьому відповідний розрахунок, що за весь період оренди земельної ділянки, починаючи з 2016 року, Товариство сплачувало частково орендну плату наперед, тобто, у розмірі більшому, ніж це передбачено п.9 договору оренди землі. Таким чином, станом на 01.01.2022 року накопичилась сума 13 250 грн. 31 коп., і тому, на час звернення до суду позивачу виплачена орендна плата за 2022 рік у розмірі 5 099 грн. 08 коп., за 2023 рік у розмірі 6 455 грн. 44 коп. та частково за 2024 рік - у розмірі 1 695 грн. 79 коп. При цьому, Товариство не попереджало позивача і жодним чином не доводило до відома позивача, що починаючи з 2016 року, Товариство частково сплачувало орендну плату наперед, тобто, авансом. За 2022-2023 роки орендна плата позивачу, крім авансових платежів,  які  Товариство  зарахувало  в  рахунок  орендної  плати  за 2022-2023 та частково 2024 рік, не сплачувалась. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та положення укладеного між сторонами договору оренди не містять заборони на сплату орендної плати авансом за наступні роки користування земельною ділянкою. Проте, оскільки відповідно до ч.1 статті 15 Закону України ”Про оренду землі”, істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, змінювати умови виплати орендної плати та її розмір в односторонньому порядку в договірних відносинах неможливо. Крім того, пунктом 35 договору оренди землі, укладеного між сторонами, передбачено, що зміна умов даного договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Умовами укладеного між сторонами спору договору оренди землі передбачена сплата орендної плати у розмірі, встановленому п.9 договору оренди, та до 30 грудня розрахункового року (п.11 вказаного договору оренди землі), і тому вносячи, за твердженнями сторони відповідача, авансовий платіж за майбутній період, відповідач фактично змінює істотні умови договору оренди, на що необхідна письмова згода позивача.

Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, позивач не був обізнаний щодо сплати йому орендної плати авансовими платежами, також позивач не був обізнаний про розмір цих авансових платежів, оскільки отримував орендну плату однією сумою, без розшифрування її складових, не був обізнаний про період, за який нібито був сплачений авансовий платіж. Доказів наявності згоди позивача на сплату йому ТОВ ”Агрофірма ”Іванівка АГ” у 2016-2021 роках орендної плати за наступні роки користування належною йому земельною ділянкою, матеріали даної цивільної справи в собі не містять.

Необхідно зазначити, що в ході розгляду справи, стороною відповідача не спростовано доводи позивача про те, що щорічні платежі з виплати орендної плати не містили авансів майбутніх періодів, а мали доплату до низької орендної плати (5% від НГО), яка не відповідала середньому значенню вартості оренди 1 га по відповідній сільській раді. При цьому, в порушення умов договору оренди, відповідач щороку самостійно переглядав розмір орендної плати, без укладення додаткової угоди, як це передбачено п.13 укладеного між сторонами договору оренди землі, і доплачував компенсацію до орендної плати для того, щоб приблизити її до ринкової по регіону. Позивач стверджує, що приймаючи зазначені платежі, він вважав їх оплатою орендної плати за поточний період або погашенням боргу. 

Є неспростованими стороною відповідача доводи позивача про те, що відповідач не здійснював протягом 2016-2021 років авансових виплат за майбутні періоди, а навпаки, має заборгованість зі сплати орендної плати за два останні роки, наявність та розмір якої підтверджено відповідним розрахунком, і правильність даного розрахунку відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та достатніми, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, доказами сплату орендної плати позивачу наперед авансовими платежами за 2022-2023 роки, і за даних обставин, в діях відповідача вбачається систематичність порушення істотних умов укладеного договору оренди землі, а саме, несплата орендної плати два рази, за два роки підряд. 

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного по суті висновку щодо наявності підстав для  часткового задоволення вимог заявленого позову, в частині дострокового розірвання спірного договору оренди землі та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати у судовому порядку, в сумі 9 301 грн. 39 коп. Доводи апеляційної скарги правильності даного висновку рішення суду першої інстанції від 14.11.2024 року, не спростовують. 

Доводів щодо незгоди із правильністю проведеного судом першої інстанції розрахунку розміру заборгованості з орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ”, в собі не містить.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 14.11.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих обставин, на які сторони спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду справи.

За даних обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Іванівка АГ” - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                           Судді: