Справа № 439/637/24                        Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/2961/24                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 грудня 2024 року м.Львів

Справа 439/637/24
 Провадження №22ц/811/2961/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Броди 3 вересня 2024 року у складі суддіПетейчука Б.М. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

       27 березня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_1 , у яких просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором споживчого кредитування №1131-9192 від 27 грудня 2022 року в розмірі 60 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» укладено договір споживчого кредиту № 1131-9192, відповідно до якого боржник погодилась з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставила електронний цифровий підпис із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за споживчим договором кредитор виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених договором, та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, яка зобов`язувалась повернути кредитні кошти, не надала своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням та допустила заборгованість у розмірі 60 000 грн., з яких: 8 388 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 51 612 грн. - заборгованість за відсотками. Позивач просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 3 вересня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором № 1131-9192 від 27 грудня 2022 року в розмірі 13 734 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 554,49 грн.

Рішення суду оскаржує Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс». Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Вказує, що у п.4.8 кредитного договору визначено законне право позивача нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку договору, погодженому між сторонами, а саме в межах 300 календарних (до 23 жовтня 2023 року), що було здійснено ТОВ «Укр кредит Фінанс» та відображено в довідці про укладений договір, відповідно до якого надана послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вказує, що позивачем в умовах договору детально описано, що є саме базовим періодом та інформація про строк договору. Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Вказує, що після закінчення строку договору кредитування нарахування процентів протягом строку договору припинилося.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 27 грудня 2022 року сторонами укладено договір споживчого кредитування № 1131-9192, відповідно до якого боржник погодилася з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставила електронний цифровий підпис, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджується наданою суду на дослідження копією договору споживчого кредиту, паспортом споживчого кредиту та довідкою про перерахування суми кредиту від 27 грудня 2022 року.

Кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, у повному обсязі.

Проте ОСОБА_2 належним чином свої зобов`язання не виконала та допустила заборгованість за договором за № 1131-9192 від 27 грудня 2022 року, яка станом на 7 березня 2024 року складає 8 388 грн.

Задовольняючи позов, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд вказав, що такі позовні вимоги позивача підтверджуються належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами.

Щодо стягнення заборгованості, в частині нарахування процентів за користування грошовими коштами, суд першої інстанції вказав, що зобов`язання сторін за споживчим договором № 1131-9192 від 27 грудня 2022 року не містить у собі умови щодо встановлення нарахування процентів як міри відповідальності позичальника у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України. А тому прийшов до висновку, що вимоги позивача у частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, підлягають частковому задоволенню (у розмірі 5346 грн.).

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з врахуванням наступного.

Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

З урахуванням встановленого, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості у вказаному розмірі.

Відтак, з висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду першої істанції не встановлені.

Керуючись  ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:
       
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.

Заочне рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 3 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2024 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк