ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 р. 	Справа № 520/24262/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., повний текст складено 11.11.24  по справі № 520/24262/24
за позовом                                     ОСОБА_1  
до                                    Військової частини НОМЕР_1  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:  визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023 по 31.12.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу - 19.08.2024, за 2024 рік; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбачену п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу -19.08.2024, за 2024 рік; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з грудня 2023 року по червень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з грудня 2023 року по червень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення за період затримки їх виплати на один і більше календарних місяців, по дату фактичної виплати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 в  частині  залишення  без  задоволення позовних  вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1 щодо  не нарахування  та  невиплати   ОСОБА_1  грошового забезпечення  військовослужбовця  за  період  з  12.06.2023  по  19.08.2024  із використанням  показника  прожиткового  мінімуму  для  працездатної  особи  у відповідному  році;  зобов`язання  Військової  частини НОМЕР_1  нарахувати  та  виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023  по  31.12.2023  із  використанням  показника  прожиткового  мінімуму  для працездатної  особи  станом  на  01.01.2023  за  статтею  7  Закону  України  «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням  належних  податків  та  зборів;  зобов`язання  Військової  частини   НОМЕР_1 нарахувати  та  виплатити   ОСОБА_1  грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового  мінімуму  для  працездатної  особи  станом  на  01.01.2024  за  статтею  7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених  сум  та  з  утриманням  належних  податків  та  зборів; визнання протиправною  бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1  щодо  не нарахування  та невиплати   ОСОБА_1  додаткової  грошової  винагороди  відповідно до  постанови  Кабінету  Міністрів  України  від  28.02.2022  №168  «Питання  деяких виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану»,  в  розмірі  100  000  гривень  в розрахунку  на  місяць  за  період  з  грудня  2023  року  по  червень  2024  року  за  час перебування  на  стаціонарному  лікуванні;  зобов`язання  Військової  частини   НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких  виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану»  в  розмірі  100  000  гривень  в розрахунку  на  місяць  за  період  з  грудня  2023  року  по  червень  2024  року  за  час перебування  на  стаціонарному  лікуванні;  визнання протиправною бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1  щодо  не нарахування  та  невиплати   ОСОБА_1  компенсації  втрати  частини  доходів  у  зв`язку  з  порушенням  строків виплати  грошового  забезпечення;  зобов`язати  Військову  частину   НОМЕР_1  нарахувати та  виплатити   ОСОБА_1  компенсацію  втрати  частини  доходів  у зв`язку  з  порушенням  строків  виплати  грошового  забезпечення,  а  також  інших належних  за  цей  період  додаткових  видів  грошового  забезпечення  за  період затримки  їх  виплати  на  один  і  більше  календарних  місяців,  по  дату  фактичної виплати, та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що розміри складових грошового забезпечення у 2022-2024 роках визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Зазначає, що норма Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» в частині, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів,  оплата  праці  яких  регулюється  спеціальними  законами,  з  1  січня визначається  2102  грн,  не  стосується  військовослужбовців,  оскільки  їх грошове забезпечення передбачене постановою Кабінету Міністрів України, а не Законом України. Щодо  позовних  вимог  про  нарахування  та  виплату   ОСОБА_1  додаткової  грошової  винагороди  відповідно  до  Постанови №168  в  розмірі  100000 гривень  в  розрахунку  на  місяць  за  період  з  грудня  2023  року  по  червень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні, вказує, що відповідно  до  виписки  із  медичної  карти  амбулаторного  (стаціонарного)  хворого №4867   ОСОБА_1  у  період  з  20.11.2023 по 11.12.2023 перебував  на стаціонарному  лікуванні  за  наслідками  травмування  19.11.2023. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1009/352 ОСОБА_1 у період з 28.02.2024 по 09.04.2024 перебував на стаціонарному лікуванні за  наслідками  вогнепального  поранення  лівої  стопи. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №26084 ОСОБА_1 у  період  з  24.04.2024  по  10.05.2024 перебував  на  стаціонарному  лікуванні  за наслідками травмування 19.11.2023. Звертає увагу, що у виписках  із  медичних  карт, які подавались відповідачу та до суду першої інстанції, зазначено, що лікування проводилося за наслідками поранення (травмування) 19.11.2023. Стверджує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги довідки ВЛК, які свідчать про тяжкість травми та пов`язаність із захистом Батьківщини. Щодо компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, зауважує, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення  встановлених строків  виплати  нарахованих  доходів.  При  цьому,  компенсація  за  порушення строків  виплати  такого  доходу  проводиться  незалежно  від  порядку  і  підстав  його нарахування:  самим  підприємством,  установою  чи  організацією  добровільно  чи  на виконання судового рішення. Наголошує, що право на компенсацію позивач набуває після набрання законної  сили  судовим  рішенням  та  у  разі  несвоєчасної  виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 без змін. Зазначає, що безспірною є правомірність застосування відповідачем при  обчисленні  посадового  окладу  та  окладу  за  військовим званням позивачу такого показника, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом  саме на 1 січня 2018 року. Вказує, що нарахування  та  виплата  грошового  забезпечення  позивачу  проведена  у відповідності до вимог чинного законодавства. Щодо додаткової винагороди за час лікування стверджує, що факт  отримання  поранення  (контузії,  травми,  каліцтва)  позивачем  у  період  часу  з 22.04.2024  до  кінця  червня  2024 року штатною  військово-лікарсько комісією не встановлений, як того вимагає формулювання  Постанови  №168. Зауважує, що всі  лікування позивача  проводились  за  наслідками  травми,  отриманої  19.11.2023, кваліфікованої як легка двома довідками ВЛК. Звертає увагу, що наступна  зміна  тяжкості  не  має  зворотньої  сили  в  часі  та  на  надає  права  на отримання додаткової винагороди за час відпусток для лікування від легкої травми відповідно до вимог Постанови №168.
Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з червня 2023 року по 19 серпня 2024 року позивач проходив військову службу у Військової частини НОМЕР_1 .
31.01.2024 ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .
З 19.08.2024 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, що вбачається з витягу з наказу від 19.08.2024 № 237. 
У позовній заяві позивач зазначив, що на день звільнення відповідач не провів повний розрахунок з позивачем, а саме: не нарахував та не виплатив позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 18 діб у 2024 році; грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу - 19.08.2024, за 2024 рік; додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з грудня 2023 року по червень 2024 року за час перебування на стаціонарному лікуванні; одноразову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.
У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1 щодо  не нарахування  та  невиплати   ОСОБА_1  грошового забезпечення  військовослужбовця  за  період  з  12.06.2023  по  19.08.2024  із використанням  показника  прожиткового  мінімуму  для  працездатної  особи  у відповідному  році;  зобов`язання  Військової  частини НОМЕР_1  нарахувати  та  виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023  по  31.12.2023  із  використанням  показника  прожиткового  мінімуму  для працездатної  особи  станом  на  01.01.2023  за  статтею  7  Закону  України  «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням  належних  податків  та  зборів;  зобов`язання  Військової  частини   НОМЕР_1 нарахувати  та  виплатити   ОСОБА_1  грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового  мінімуму  для  працездатної  особи  станом  на  01.01.2024  за  статтею  7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених  сум  та  з  утриманням  належних  податків  та  зборів; визнання протиправною  бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1  щодо  не нарахування  та невиплати   ОСОБА_1  додаткової  грошової  винагороди  відповідно до  постанови  Кабінету  Міністрів  України  від  28.02.2022  №168  «Питання  деяких виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану»,  в  розмірі  100  000  гривень  в розрахунку  на  місяць  за  період  з  грудня  2023  року  по  червень  2024  року  за  час перебування  на  стаціонарному  лікуванні;  зобов`язання  Військової  частини   НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких  виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану»  в  розмірі  100  000  гривень  в розрахунку  на  місяць  за  період  з  грудня  2023  року  по  червень  2024  року  за  час перебування  на  стаціонарному  лікуванні;  визнання протиправною бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1  щодо  не нарахування  та  невиплати   ОСОБА_1  компенсації  втрати  частини  доходів  у  зв`язку  з  порушенням  строків виплати  грошового  забезпечення;  зобов`язати  Військову  частину   НОМЕР_1  нарахувати та  виплатити   ОСОБА_1  компенсацію  втрати  частини  доходів  у зв`язку  з  порушенням  строків  виплати  грошового  забезпечення,  а  також  інших належних  за  цей  період  додаткових  видів  грошового  забезпечення  за  період затримки  їх  виплати  на  один  і  більше  календарних  місяців,  по  дату  фактичної виплати, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині. 
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1 щодо  не нарахування  та  невиплати   ОСОБА_1  грошового забезпечення  військовослужбовця  за  період  з  12.06.2023  по  19.08.2024  із використанням  показника  прожиткового  мінімуму  для  працездатної  особи  у відповідному  році;  зобов`язання  Військової  частини НОМЕР_1  нарахувати  та  виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.06.2023  по  31.12.2023  із  використанням  показника  прожиткового  мінімуму  для працездатної  особи  станом  на  01.01.2023  за  статтею  7  Закону  України  «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням  належних  податків  та  зборів;  зобов`язання  Військової  частини   НОМЕР_1 нарахувати  та  виплатити   ОСОБА_1  грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового  мінімуму  для  працездатної  особи  станом  на  01.01.2024  за  статтею  7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених  сум  та  з  утриманням  належних  податків  та  зборів, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 4 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 р. (далі по тексту - Постанова №704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Так, п.2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
На момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) п. 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із п. 6 постанови № 103, а саме: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Тобто, станом на 01.03.2018 п. 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
Отже, з 29.01.2020 року є нечинною редакція пункту 4 Постанови №704 в редакції Постанови №103, та застосовується первісна редакція пункту 4, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14".
Тобто, фактично з прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 розрахункову величину для обчислення розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями було змінено з «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року» на «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року».
Однак, 20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, якою внесені зміни до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та викладено у наступній редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14".
Таким чином, починаючи з 20.05.2023 пункт 4 Постанови №704 було викладено в новій редакції, яка не передбачає застосування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року при розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб.
Натомість, з урахуванням змін, внесених Постановою №481, пункт 4 Постанови №704 передбачає обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розрахункової величини 1762,00 грн.
За таких обставин, у спірних правовідносинах у відповідача відсутні правові підстави для перерахунку розміру грошового забезпечення позивача за період з 12.06.2023 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», що правомірно враховано судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині позовних вимог спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною  бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1  щодо  не нарахування  та невиплати   ОСОБА_1  додаткової  грошової  винагороди  відповідно до  постанови  Кабінету  Міністрів  України  від  28.02.2022  №168  «Питання  деяких виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану»,  в  розмірі  100  000  гривень  в розрахунку  на  місяць  за  період  з  грудня  2023  року  по  червень  2024  року  за  час перебування  на  стаціонарному  лікуванні;  зобов`язання  Військової  частини   НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких  виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану»  в  розмірі  100  000  гривень  в розрахунку  на  місяць  за  період  з  грудня  2023  року  по  червень  2024  року  за  час перебування  на  стаціонарному  лікуванні, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч.4 ст.9 цього Закону).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023 строк дії воєнного часу продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні»   та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв   постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.
Згідно з абз. 3, 4 п.1-2 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки про обставини травми №23/5374 від 30.11.2023 солдат ОСОБА_1 19.11.2023 отримав мінно-вибухову травму. Поєднані вогнепальні осколкові поранення: сліпі та дотичні поранення м`яких тканин лівого передпліччя, правого стегна, обох гомілок, лівої стопи із травматичним відчленуванням 1 пальця лівої стопи. Травмування отримано під час виконання обов`язків військової служби, під час захисту Батьківщини. 
Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4867 від 11.12.2023 ОСОБА_1 у період з 20.11.2023 по 11.12.2023 перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками травмування 19.11.2023.
Згідно з довідкою ВЛК №1673 від 11.12.2023 травма ОСОБА_1 відповідно до вимог наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 кваліфікована як легка та визначена потреба у відпустці для лікування після травми терміном 30 діб. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.12.2023 №354 визначено вважати таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира частини, з виїздом до м. Харків на 30 календарних діб з 12.12.2023 по 10.01.2024.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2024 №11 визначено вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відпустки для лікування у зв`язку з хворобою з 11.01.2024 військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира частини.
Згідно з довідкою ВЛК №716 від 25.01.2024 травма ОСОБА_1 відповідно до вимог наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 кваліфікована як легка та визначена потреба у відпустці для лікування після травми терміном 30 діб.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.01.2024 №28 визначено вважати таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , з виїздом до м. Первомайський Харківської області на 28 календарних діб з 28.01.2024 по 24.02.2024.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2024 №58 визначено вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відпустки для лікування у зв`язку з хворобою з 25.02.2024 військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2024 №60 визначено вважати таким, що вибув до Військової частини № НОМЕР_3 з 27.02.2024 військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби в ЗСУ.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1009/352 від 09.04.2024 ОСОБА_1 у період з 28.02.2024 по 09.04.2024 перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками травмування 19.11.2023.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.04.2024 №104 визначено вважати таким, що вибув у щорічну основну відпустку, військовослужбовця ОСОБА_1 на 10 календарних діб (друга частина основної відпустки за 2023 рік) з 12.04.2024 по 21.04.2024.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.04.2024 №117 визначено вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з щорічної основної відпустки з 22.04.2024 військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира частини.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №26086 ОСОБА_1 у період з 24.04.2024 по 10.05.2024 перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками травмування 19.11.2023.
Згідно з довідкою ВЛК №3945 від 14.05.2024 поранення (контузія, травма або каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (згідно довідки тимчасової ВЛК №1673 від 11.12.2023, виданої КНП ХОР «ОГВВ»). Згідно з наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007 поранення кваліфікується як тяжке. На підставі статті 81 гр. ІІ Розкладу хвороб потребує тривалого лікування.
Згідно з довідкою ВЛК №3946 від 14.05.2024 поранення (контузія, травма або каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (згідно довідки тимчасової ВЛК №1673 від 11.12.2023, виданої КНП ХОР «ОГВВ»). Згідно з наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007 поранення кваліфікується як тяжке. На підставі статті 81 гр. ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.05.2024 №139 визначено вважати таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , з виїздом до м. Первомайський Харківської області на 30 календарних діб з 15.05.2024 по 13.06.2024.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2024 №171 визначено вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відпустки для лікування у зв`язку з хворобою з 14.06.2024 військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира частини.
Згідно з довідкою ВЛК №5273 від 21.06.2024 поранення (контузія, травма або каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (згідно довідки ГВЛК №3945 від 14.05.2024, виданої Військовою частиною НОМЕР_4 ). Згідно з наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007 поранення кваліфікується як тяжке. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статті 62-б, 76-в, 23-в гр. ІІ Розкладу хвороб придатний до служби у військових частинах забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах.
Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №116695 від 12.02.2024 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30%. Зазначено, що поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №689832 від 12.02.2024 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 25.07.2024. Зазначено, що поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена на строк до 01.08.2025.
Згідно з витягу з наказу Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.08.2024 №237 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачем 19.11.2023 поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, та перебування з 20.11.2023 по 11.12.2023, з 28.02.2024 по 09.04.2024, з 24.04.2024 по 10.05.2025 на стаціонарному лікуванні за наслідками отриманого поранення 19.11.2023.
Зі змісту відомості виплати військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані з захистом Батьківщини, додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн (додаток №4 до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2024 №57) встановлено, що ОСОБА_1 здійснено доплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, пропорційно на місяць за час лікування від поранення з 19.11.2023 до 11.12.2023.
При цьому, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168, збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 28.02.2024 по 09.04.2024, з 24.04.2024 по 10.05.2025.
Судом першої інстанції встановлено факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні за наслідками травмування 19.11.2023 за період з 20.11.2023 по 11.12.2023 та зазначено, що за період перебування на стаціонарному лікуванні після отриманої 19.11.2023 травми позивач отримав допомогу, передбачену Постановою №168. 
Однак, як встановлено вище, відповідно до виписок з медичної карти стаціонарного хворого №1009/352 та №26086, ОСОБА_1 у період з 28.02.2024 по 09.04.2024 та з 24.04.2024 по 10.05.2024 перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками отриманого поранення 19.11.2023.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин та помилково зазначено, що позивач не надав доказів того, що в подальшому він перебував на лікуванні, що було пов`язано з травмою, отриманою під час захисту Батьківщини.
У відзиві на позов та відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що всі лікування проводились за наслідками травми, отриманої 19.11.2023, кваліфікованої як легка двома довідками ВЛК.
У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Колегія суддів відхиляє аргументи відповідача стосовно ступеня тяжкості поранення позивача, адже у спірному випадку умовою нарахування та виплати позивачу збільшеної грошової винагороди згідно Постанови №168 є його перебування на стаціонарному лікуванні, а не перебування у відпустці для лікування.
За цим, посилання апеляційної скарги позивача на те, що з аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення, є обґрунтованими.
Крім того, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисту Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі до 100000 гривень.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції протиправно не враховано, що  відповідно до виписок з медичної карти стаціонарного хворого №1009/352 та №26086, ОСОБА_1 у період з 28.02.2024 по 09.04.2024 та з 24.04.2024 по 10.05.2024 перебував на стаціонарному лікуванні за наслідками травмування 19.11.2023, приймаються колегією суддів в якості належних.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168 за період з 28.02.2024 по 09.04.2024 та з 24.04.2024 по 10.05.2024, виходячи з розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Щодо позовних вимог про  визнання протиправною бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1  щодо  не нарахування  та  невиплати   ОСОБА_1  компенсації  втрати  частини  доходів  у  зв`язку  з  порушенням  строків виплати  грошового  забезпечення та  зобов`язання  Військової  частини   НОМЕР_1  нарахувати та  виплатити   ОСОБА_1  компенсацію  втрати  частини  доходів  у зв`язку  з  порушенням  строків  виплати  грошового  забезпечення,  а  також  інших належних  за  цей  період  додаткових  видів  грошового  забезпечення  за  період затримки  їх  виплати  на  один  і  більше  календарних  місяців,  по  дату  фактичної виплати, колегія суддів зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159.
Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
У відповідності до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі ст.4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до п. 2-4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.
При цьому, слід враховувати, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями зазначеного Закону компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація частини доходів проводиться тільки у випадку, якщо такі доходи були нараховані, але були затримані строки їх виплати. Основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Тобто, виплата компенсації втрати частини доходу за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» можлива лише у разі наявності факту виплати основної суми доходу в розумінні цього Закону.
Колегія суддів зазначає, що вимога про зобов`язання Військової  частини   НОМЕР_1  нарахувати та  виплатити   ОСОБА_1  компенсацію  втрати  частини  доходів  у зв`язку  з  порушенням  строків  виплати  грошового  забезпечення,  а  також  інших належних  за  цей  період  додаткових  видів  грошового  забезпечення  за  період затримки  їх  виплати  на  один  і  більше  календарних  місяців,  по  дату  фактичної виплати, є передчасною, а право позивача щодо її отримання може буде порушеним після виплати заборгованості за відповідний період, та лише за умови не виплати компенсації у тому ж місяці.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.07.2024 року у справі №520/2674/2020.
Отже, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1  щодо  не нарахування  та  невиплати   ОСОБА_1  компенсації  втрати  частини  доходів  у  зв`язку  з  порушенням  строків виплати  грошового  забезпечення та  зобов`язання  Військової  частини   НОМЕР_1  нарахувати та  виплатити   ОСОБА_1  компенсацію  втрати  частини  доходів  у зв`язку  з  порушенням  строків  виплати  грошового  забезпечення,  а  також  інших належних  за  цей  період  додаткових  видів  грошового  забезпечення  за  період затримки  їх  виплати  на  один  і  більше  календарних  місяців,  по  дату  фактичної виплати, не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині позовних вимог спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, з частковим скасуванням рішення суду.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 по справі № 520/24262/24  скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною  бездіяльності Військової  частини   НОМЕР_1  щодо  не нарахування  та невиплати   ОСОБА_1  додаткової  грошової  винагороди  відповідно до  постанови  Кабінету  Міністрів  України  від  28.02.2022  №168  «Питання  деяких виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану»  в  розмірі  100  000  гривень  в розрахунку  на  місяць  за  період  з  грудня  2023  року  по  червень  2024  року  за  час перебування  на  стаціонарному  лікуванні;  зобов`язання  Військової  частини   НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких  виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану»  в  розмірі  100  000  гривень  в розрахунку  на  місяць  за  період  з  грудня  2023  року  по  червень  2024  року  за  час перебування  на  стаціонарному  лікуванні.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною  бездіяльність Військової  частини   НОМЕР_1  щодо  не нарахування  та невиплати   ОСОБА_1  додаткової  грошової  винагороди  відповідно до  постанови  Кабінету  Міністрів  України  від  28.02.2022  №168  «Питання  деяких виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану», збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 28.02.2024 по 09.04.2024, з 24.04.2024 по 10.05.2025.
Зобов`язати  Військову  частину   НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких  виплат  військовослужбовцям,  особам  рядового  і  начальницького  складу, поліцейським  та  їх  сім`ям  під  час  дії  воєнного  стану», збільшену до 100 000 грн, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 28.02.2024 по 09.04.2024, з 24.04.2024 по 10.05.2025.
В іншій частині в позові відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 по справі № 520/24262/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко