ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/22220/24	Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М. 	
Провадження № 33/817/10/25 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.1 ст.172-6 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. 
з участю: 
       особи, яка притягується до адміністративної відповідальності —    ОСОБА_1 
       його захисника — адвоката Матвіяса А.Б.
       прокурора — Трояна Р.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя  справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Матвіяса А.Б. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

       Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. 
       Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 гривні. 
Згідно даної постанови, Наказом №8-к від 17 квітня 2023 року «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 17 квітня 2023 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу загально-правового забезпечення юридичного управління апарату Тернопільської обласної державної адміністрації.
Наказом №17-к від 05 липня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 07 липня 2023 року звільнено із займаної посади за угодою сторін.
Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно з вимогами п.п.в п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі державні службовці.
Згідно з вимогами п.п.в п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 , будучи звільненим у 2023 році з посади головного спеціаліста відділу загально-правового забезпечення юридичного управління апарату Тернопільської обласної державної адміністрації та суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні).
Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП. 
       В зміненій апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану постанову суду скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_1 . Від відповідальності за малозначністю вчиненого діяння на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження стосовно нього закрити.
       Вказані вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 був звільнений з займаної ним посади у період часу, коли було призупинено обов`язок подання електронних декларацій особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яке законодавцем було відновлено лише 12.10.2023 року за період 2021-2023 роки у термін до 31.01.2024 року.
       Однак, враховуючи ту обставину, що на час звільнення ОСОБА_1 з займаної посади 07.07.2023 року було призупинено обов`язок подання декларації, а також у період з 12.10.2023 року до 31.01.2024 року він не перебував на державній службі, а отже помилково вважав, що відновлений обов`язок з подання декларацій на нього не поширюється, будь-яких письмових повідомлень про необхідність подання декларацій не отримував.
       Водночас, дізнавшись про необхідність декларування, ОСОБА_1 одразу 28.03.2024 року подав відповідну декларацію з власної ініціативи ще до моменту проведення перевірки та виявлення даного факту відповідним контролюючим органом.
       Вважає, що така поведінка ОСОБА_1 та фактичні обставини вчиненого правопорушення, яке вчинено через невірне тлумачення ним норм законодавства щодо обов`язку подання декларацій, самостійне виявлення цього порушення та подання декларації, а також з урахуванням визнання ОСОБА_1 своєї вини, щире розкаяння, відсутність обтяжуючих вину обставин, поведінка після вчиненого, свідчить про малозначність діяння та можливість застосування до винного, відповідно до вимог ст.22 КУпАП усного зауваження.
       Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали змінену апеляційну скаргу та просять її задовольнити, з мотивів викладених у ній, прокурора, який вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків. 
       Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Вказані вимоги були дотримані судом першої інстанції у повному обсязі.
       Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом і детально викладені у постанові та ніким із учасників не оспорюється й в цій частині не оскаржується, а отже апеляційним судом не перевіряється..
       Водночас, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, місцевий суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, згідно з якими адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
       При накладенні стягнення ураховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
       Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року ЄСПЛ у справі «Ізмайлов проти Росії»).
       Суд апеляційної інстанції також враховує практику ЄСПЛ про те, що застосований захід має бути пропорційним переслідуваній меті.
       Відповідно до вимог ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
       Як вказав ОСОБА_1 , на час звільнення з займаної ним посади 07.07.2023 року було призупинено дію обов`язку щодо подання декларації, а тому він помилково вважав, що після відновлення цього обов`язку з подання декларацій, на нього він вже не поширювався, оскільки на той час він вже не працював на державній службі і будь-яких повідомлень про необхідність подання декларацій з місця роботи, з якої він звільнився - не отримував. Також зазначив, що дізнавшись про необхідність такого декларування, він одразу 28.03.2024 року подав відповідну декларацію з власної ініціативи, тобто ще до моменту проведення перевірки та виявлення даного факту відповідним контролюючим органом.
       Суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані обставини та конкретні обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, самостійне виявлення ним цього порушення та подання декларації, незначний ступінь вчиненого правопорушення, також враховує дані про особу  ОСОБА_1 , зокрема те, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, відсутність обтяжуючих вину обставин.
       Тому, незважаючи на наявність формального складу адміністративного правопорушення, у матеріалах справи відсутні дані про те, що діями  ОСОБА_1  спричинено велику шкоду та завдано значних збитків державним чи суспільним інтересам.
       Ураховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити  ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, на підставі ст. 22 КУпАП, обмежитись усним зауваженням.
       Застосування такого заходу як усне зауваження, буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобігання вчиненню особою нових правопорушень.
       Що стосується доводів прокурора про те, що до даної категорії адмінправопорушень не може бути застосовано ст.22 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
       У примітці до ст.22 КУпАП зазначено, що положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу. 
       Отже, заборони чи обмежень до застосування положень ст.22 КУпАП до правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172-6 КУпАП не встановлено вичерпним переліком правопорушень до яких вказана норма не може бути застосована.
       Відповідно до статті 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
       Враховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись Законом України "Про запобігання корупції», ст. 294 КУпАП, суддя - 

       П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Матвіяса А.Б. - задовольнити.
        Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2024 року відносно  ОСОБА_1  за ч.1 ст.172-6 КУпАП - скасувати.
       Прийняти нову постанову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежитись усним зауваженням, а провадження у справі про адміністративне правопорушення — закрити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя