Справа № 299/4294/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       20 лютого 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2024 року, ухвалене головуючим суддею Кашуба А.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа – Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини
встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 ; третя особа – Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.
Позов мотивувала тим, що з 17.10.2012 по 09.07.2015 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Під час перебування сторін у шлюбі в них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що відповідач проживає окремо, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги на них не надає, не цікавиться їх духовним та фізичним розвитком, аліменти не сплачує, веде аморальний спосіб життя, притягувався до кримінальної відповідальності. 
З врахуванням вищенаведеного позивач просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітніх дітей: доньок ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 4 000 грн на місяць, але не менше 50 відсотків від встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини певного віку.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2023 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнуто з відповідача на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 4 000 грн на місяць, але не менше 50 відсотків від встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини певного віку.
Вирішено питання по судовому збору.
Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2024 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2023 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні вимог позову про стягнення аліментів у іншій частині - відмовлено.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. 

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в повному обсязі.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
В своїх доводах посилається на те, що позивачкою не доведено належними доказами підстав для позбавлення його батьківських прав щодо доньок. При цьому наголошує, що несплата аліментів не може бути безумовним доказом ухилення батька від участі у вихованні дітей і підставою для позбавлення батьківських прав. Також зазначає, що суд не може позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків внаслідок утворення перешкод з боку іншого з батьків з ким проживає дитина.
Також не погоджується з висновком щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 3 000 грн на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як судом не враховано, що на його утриманні перебуває дитина-інвалід.

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Ластівка В.І., подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Вказує, що з часу розірвання шлюбу, діти постійно проживають з матір`ю, яка займається їх вихованням, утриманням, при цьому відповідач протягом багатьох років ухиляється від обов`язків по вихованню своїх дітей, не проявляє зацікавленості до них, матеріальної допомоги для гідного розвитку доньок не надає, не спілкується та уникає зустрічей з дітьми, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. Заяв, клопотань від сторін спору про відкладення розгляду справи або розгляд справи за відсутності однієї зі сторін, також не надходило.
Позивач ОСОБА_2 не повідомлялась судом, однак повідомлявся її представник – адвокат Ластівка В.І. повідомлявся шляхом надсилання смс-повідомлення в додаток «Viber» та на його електронну адресу про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки від 20.01.2025 про доставку повідомлень(а.с.205-206).
Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі, а тому ОСОБА_2 також є повідомленою належним чином.
Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся шляхом надсилання йому смс-повідомлення, яке згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» надіслано йому 20.01.2025(а.с.207).
Представник відповідача адвокат Кузнєцов М.О. також повідомлений належним чином шляхом надсилання смс-повідомлення в додаток «Viber» та на його електронну адресу про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки від 20.01.2025 про доставку повідомлень(а.с.203-204).
Третя особа – орган опіки та піклування Виноградівської міської ради повідомлялись електронним листом на їх офіційну електронну адресу, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку такого від 20.01.2025(а.с.202).
Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2012 року (а.с.29), який розірвано відповідно до заочного рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09.07.2015 року у справі №318/1423/15-ц (а.с.17).
У зареєстрованому шлюбі подружжя ОСОБА_7 народили двох дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7) та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). Їх батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Довідкою про неотримання аліментів виданою Нікопольським відділом ДВС у Нікопольському районі від 06.09.2022 підтверджено факт неотримання аліментів ОСОБА_2 від ОСОБА_8 за період з 01.03.2022 по 01.09.2022(а.с.30).
Відповідно до довідки про неотримання аліментів від 06.09.2022 року №179/11 (а.с.30), за підписом начальника відділу Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_9 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, на підставі рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11.03.2015 року у справі №318/1423/15-ц. За період з 01.03.2022 року по 01.09.2022 року аліменти відповідачем не сплачувались.
За змістом розрахунку боргу по аліментам станом на 01.04.2024, що наданий начальником відділу ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області, заборгованість відповідача по аліментах становить суму 264 445,12 грн (а.с.105-108). Розпочато кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст.164 КК України (а.с.109).
На утриманні позивачки також перебуває її третя донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.33, 35).
Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітніх дітей, а саме: доньки ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та доньки ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), наданого Органом опіки та піклування Виноградівської міської ради, встановлено, що відповідач проживає окремо від дітей, повністю самоусунувся від виконання своїх обов`язків по їх вихованню та утриманню. (а.с.49-51).
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі N 553/2563/15-ц (провадження N 61-12305св18)).
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2020 року в справі N 753/9433/17 (провадження N 61-3462св20) суд касаційної інстанції виснував, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
               Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
              Згідно положень ч. ч. 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.        
Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
               Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
              Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень.
       Суд першої інстанції позбавляючи ОСОБА_8 батьківських прав керувався висновком органу опіки та піклування Виноградівської міської ради від 18.08.2023, в якому встановлено, що відповідач проживає окремо від дітей, повністю самоусунувся від виконання своїх обов`язків по їх вихованню та утриманню, а також доводами позивачки та взяв до уваги, що у відповідача існує борг по сплаті аліментів.
       Апеляційний суд не погоджується із судом першої інстанції в частині позбавлення відповідача батьківських прав виходячи з наступного.
       Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2020 року в справі №753/9433/17 (провадження №61-3462св20) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
       Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
       В своєму висновку орган опіки і піклування Виноградівської міської ради залишив питання доцільності позбавлення батьківських прав на розсуд суду.
       Слід зазначити, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2024 у справі №561/474/24).
       Щодо боргу по сплаті аліментів як однієї з підстав позбавлення батьківських прав, то касаційна інстанція має сталу позицію з приводу цього. Зокрема, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі №761/2855/17 виснував, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
       Таким чином, позбавлення батьківських прав – це крайня міра, яка застосовується судом в разі систематичного та грубого недотримання одного з батьків виконання своїх батьківських обов`язків і в першу чергу таке позбавлення батьківських прав повинно виходити з найкращих інтересів дитини, а дитина в свою чергу має право на нормальний, повноцінний розвиток, турботу та піклування обох з батьків незалежно від того чи існує між такими сталий емоційний зв`язок.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 
Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Дана позиція узгоджується з практикою Верховного Суду зокрема у постанові від 25.09.2024 у справі №759/11903/23 та у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №331/5427/17.
Слід зазначити, що посилання позивачки, що батько проживає окремо, що в своїй сукупності з іншими обставинами є підставою позбавлення його батьківських прав не заслуговує на увагу. Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2024 у справі №608/858/22 той факт, що на даний час особи проживає окремо від дітей, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у їх утриманні та вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
       Таким чином, суд першої інстанції прийшов до передчасних висновків щодо позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
       Щодо визначення розміру стягуваних з відповідача на користь позивача 3 000 грн аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд першої інстанції виходив із сукупності факторів.
       Зокрема, судом першої інстанції враховано, що хоча доходи відповідача не містять даних щодо отримання ним постійних доходів, в тому числі пасивних, однак суд взяв до уваги факт проживання відповідача разом зі своєю дружиною ОСОБА_11 та донькою ОСОБА_12 , зокрема, що відповідач не зайнятий постійним піклуванням про свою доньку-інваліда та має можливість заробляти своєю працею на проживання та забезпечення сім`ї.
       Крім цього, суд взяв до уваги, що встановлюючи розмір аліментів слід виходити з віку дитини, із забезпечення найкращих інтересів такої, забезпечення необхідних умов для існування дитини, належний фізичний та духовний розвиток, а також те, що дитина навчається у школі та потребує великих затрат.
       У апеляційній скарзі ОСОБА_8 під час вирішення питання розміру стягуваних аліментів просить звернути увагу, що на його утриманні перебуває дитина-інвалід ОСОБА_12 .
       Однак, як зауважив суд першої інстанції, ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , а шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 укладено 13.09.2016. Хоча у свідоцтві про народження дитини від 18.05.2015, актовий запис №81 вказаний ОСОБА_8 , а не ОСОБА_4 , хоча відповідач носив прізвище « ОСОБА_7 » до реєстрації шлюбу 13.09.2016.
       А тому, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що надане відповідачем свідоцтво не є достатнім доказом підтвердження того, що ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_12 .
       Крім цього, слід зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.09.2024 у справі № 591/6388/22 касаційний суд виснував, що народження другої дитини у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
        ОСОБА_8 не надав суду інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про його об`єктивну неможливість сплачувати 3 000 грн аліментів щомісячно, суми, яка є нижчою ніж прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років.
       З огляду на вищезазначене суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Отже, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині, яка стосується позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи та суд прийшов до передчасних висновків і не врахував, що позбавлення батьківських прав – це крайня міра, яка зачіпає інтереси не тільки батьків, але й дітей. А тому, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 376, 381-384, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2024 року в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, скасувати та ухвалити з цієї вимоги нове судове рішення, яким у задоволенні даної позовної вимоги відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: