П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/384/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк О.В.
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
03 березня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення — рішення, 
В С Т А Н О В И В :
у  січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (ГУ ДПС у Чернівецькій області) в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням №0366153-2409-2411UA73040050000080963 від 25 жовтня 2023 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням №0366224-2409-2411-UA73040050000080963 від 25 жовтня 2023 року;
23 вересня 2024 року Чернівецький окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову. 
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.10.2023 року ГУ ДПС у Чернівецькій області прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Ф» за податкові періоди 2021-2022 роки якими ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 22063,45 грн, а саме:
-за 2022 рік на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , 79-К податковим повідомленням-рішенням №0366153-2409-2411-UA73040050000080963 від 25 жовтня 2023 року нараховано 14199,25грн.;
- за 2021 рік на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , 79-К податковим повідомленням-рішенням №0366224-2409-2411-UA73040050000080963 від 25 жовтня 2023 року нараховано 7864, 20грн.;
Так, 09 листопада 2023 року позивачем до податкового органу подана заява про застосування норми п.п. "ж" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України. 
Із змісту заяви встановлено, що позивач реалізуючи своє право передбачене ст. 42 Конституції України, враховуючи положення ст. 136 Господарського кодексу України, вказані об`єкти нерухомості передав у господарське відання ФГ "ВЕЛЛФРУКТ" яке і використовує ці будівлі у сільськогосподарській діяльності, зокрема зберігання вирощених фруктів.
Листом від 23 листопада 2011 року №1081/Д/24-13-24-02 ГУ ДПС України в Чернівецькій відмовлено у застосуванні п.п. "ж" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України та повідомлено про направлення податкових повідомлень-рішень щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за період 2021-2022 роки на об`єкти нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна: приміщення, гуртожиток, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також, технічним паспортом на громадський будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 79-К підтверджується, що вказана будівля є гуртожитком.
Крім того, із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 укладений договір про закріплення майна на праві господарського відання від 31 березня 2021 року, згідно з умовами якого останній передав у господарське відання ФГ " ВЕЛЛФРУКТ" об`єкти нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до протоколу № 2-2021 загальних зборів учасників Фермерського господарства "ВЕЛЛФРУКТ" від 31.03.2021 року прийнято рішення, про закріплення на праві господарського відання за ФГ " ВЕЛЛФРУКТ" наступного майна: приміщення гуртожитку загальною площею 436,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погодившись з податкоими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до Чернівецького окружного адміністративного суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача прийняті необґрунтовано, без урахування усіх обставин що мають значення для прийняття рішень.
Колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи", (набрав чинності 01.01.2015), викладено у новій редакції ст.266 Податкового кодексу України (ПК України), якою запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України зазначено: що не є об`єктом оподаткування: г) гуртожитки.
Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.
Крім того, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджений і введений в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до вказаного Державного класифікатора гуртожитки віднесено до підрозділу 11 "Будівлі житлові " групи 113 ''Гуртожитки" класу 1130 "Гуртожитки". Вказаний клас включає житлові будинки для колективного проживання, включаючи будинки для людей похилого віку та інвалідів, студентів, дітей та інших соціальних груп, наприклад, будинки для біженців, гуртожитки для робітників та службовців, гуртожитки для студентів та учнів - навчальних закладів, сирітські будинки, притулки для бездомних та т. ін.). Клас 1130 складається з підкласів 1130.1 "Гуртожитки для робітників та службовців", 1130.2 "Гуртожитки для студентів вищих навчальних закладів", 1130.3 "Гуртожитки для учнів навчальних закладів", 1130.4 "Будинки-інтернати для людей похилого віку та інвалідів", 1130.5 "Будинки дитини та сирітські будинки", 1130.6 "Будинки для біженців, притулки для бездомних", 1130.9 "Будинки для колективного проживання інші".
Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна: приміщення, гуртожиток, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також, технічним паспортом на громадський будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 79-К підтверджується, що вказана будівля є гуртожитком.
При цьому, відповідачем не доведено те, що нежитлові приміщення гуртожитку, які перебувають у власності позивача, не охоплюються функцією та метою гуртожитку, використовуються всупереч функції та меті гуртожитку.
Таким чином, відповідачем безпідставно зроблено висновок про те, що приміщення гуртожитку належні позивачеві не підпадають під дію абз. «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прийняті відповідачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, а відтак підлягають скасуванню.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються  встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.