Дата документу 24.12.2024 Справа № 333/5884/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №333/5884/23         Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б.
Провадження №22-ц/807/2171/24         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
24 грудня 2024 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Онищенка Е.А.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу    ОСОБА_1 , представника, адвоката Балика Павла Олександровича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав кредитний договір № б/н від 23 лютого 2022 року.

22 листопада 2021 року здійснено ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 та останнім підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

ОСОБА_1 погоджено використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правовим виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП паролю на фінансовий номер телефону клієнта.

У подальшому ОСОБА_1 виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 23 лютого 2022 року підписав Паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля. Після чого із ОСОБА_1 за допомогою ОТР пароля було підписано кредитний договір № б/н від 23 лютого 2022 року про надання строкового кредиту у розмірі 128 000 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18%. Додатково із ОСОБА_1 за допомогою ОТР пароля підписаний графік кредиту.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язується кожного місяця, починаючи з наступного місяця після укладання цього договору, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти за користування кредитом, рівними платежами в розмірі та строки зазначені згідно графіку, шляхом зарахування на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у банку.

Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору та графіку кредиту, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком. Таким чином, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором відповідно до графіку кредиту не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 01 травня 2023 року має заборгованість – 141 770,44 грн, яка складається з: 124 247,44 грн – заборгованості за тілом кредиту, 17 523 грн – заборгованості за нарахованими процентами, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2684 грн. 

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжявід 17 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 лютого 2022 року у розмірі 141 770 грн 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Балика Павла Олександровича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжявід 17 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Банку. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що апелянт заперечує факт укладання кредитного договору, кошти не отримував, не розпоряджався ними. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг при наданні послуги "Миттєва розстрочка/Кредит готівкою", які б були чинними станом на 22 листопада 2021 року. При цьому Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком. Судом першої інстанції не було чітко та однозначно встановлено, які саме Умови та Тарифи відповідач розуміла як клієнт банку, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та кредитних договір б/н, а матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідач приєдналась до кожної редакції Умов і правил обслуговування, що діяли в період співпраці із банком. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг та кредитний договір б/н не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Звертає увагу, що ним не було погоджено використання ОТП пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, оскільки він не робив фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя. Відповідач не робив «фізичного пред`явлення» та не робив «ідентифікації», не погоджував Банку використання ОТП пароля в якості підпису, не підписував «електронним цифровим підписом» ані кредитний договір № б/н від 23 лютого 2022 року, ані зазначену заяву. Враховуючи, що відповідач не погоджував із Банком використання ОТП пароля в якості електронного підпису або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, то відповідно і не міг ніяким чином сприяти їх втраті. На жодному із доданих позивачем документів не має підпису відповідача і це начебто паперові копії електронних доказів. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. З огляду на це вказаний доказ не може бути розцінений судом як належний, допустимий та належний.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, ч .2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 141 770,44 грн, що перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, колегія суддів враховує, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 23 лютого 2022 року було укладено кредитний договір № б/н, в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписаної 22 листопада 2021 року, сторонами узгоджено вид кредиту, бажаний кредитний договір, розмір процентів за користування кредитом. Банк надав позичальнику кредит, проте відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 01 травня 2023 року становить 141 770,44 грн, яка складається з: 124 247,44 грн – заборгованості за тілом кредиту, 17 523 грн – заборгованості за нарахованими відсотками. 

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України  визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що 22 листопада 2021 року здійснено ідентифікацію клієнта та відповідачем ОСОБА_1 підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» (а.с.8-19,20).
Надалі між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 23 лютого 2022 року було укладено договір № б/н про надання строкового кредиту у розмірі 129 800 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача (а.с.21-29).

У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування 22 листопада 2021 року та 23 лютого 2022 року підписав паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля та кредитний договір № б/н від 23 лютого 2022 року (а.с.32-35).

Додатково відповідачем за допомогою ОТР пароля підписаний графік кредиту. Відповідно до Договору та графіку кредиту із відповідачем погоджені умови послуги «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» (а.с.30-31).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22 листопада 2021 року та кредитного договору від 23 лютого 2022 року, тип кредиту визначений як строковий кредит; строк договору та строк кредитування 36 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту споживчі потреби; спосіб та строки надання кредиту безготівковим шляхом (на картковий рахунок); тип процентної ставки фіксована; змінюваної ставки немає; повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності зобов`язань клієнта та шляхом внесення клієнтом коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту (5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн щомісячно, 10 % від заборгованості, але не менше 100,00 грн щомісячно – у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення) (а.с. 8-20).

Відповідно до умов Договору із відповідачем погоджено використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта.

У вказаному кредитному договорі зазначено, що банк та позичальник узгодили при наданні банком будь-яких послуг позичальнику, в т. ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів позичальника: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки "Підпис", "Підписав", "Підтверджую", "Ознайомився" тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де позичальнику надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає позичальнику змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої позичальник надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу позичальника та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження позичальником здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону позичальника.

Згідно з довідкою про зміну умови кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 розмір кредитного ліміту 23 лютого 2022 року встановлено до 129 800,00 грн (а.с. 7).

Відповідно до довідки про видані кредитні картки, відповідачу було надано кредитну, на картковий рахунок НОМЕР_2 (а.с.7).

Докази у справі достовірно вказують на те, що АТ КБ «ПриватБанк» відкрило на ім`я відповідача відповідний рахунок, видало кредит на поточний рахунок, на який в подальшому перераховані кредитні кошти.
Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19.
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, підписавши 22 листопада 2021 року Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_1 приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг; відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з його умовами.
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляв, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 22 листопада 2021 року договору приєднання.
Крім цього, АТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № б/н від 23 лютого 2022 року, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит на споживчі цілі у розмірі 129 800 грн, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Строк кредитування - 36 місяців. Процентна ставка - 1,5 % на місяць, 18 % річних.

Відповідно до п. п. 3.3.2. вказаного договору, банк має право при настанні будь-якої з таких подій, зокрема: порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами видачі та погашення кредиту; вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі, шляхом надсилання повідомлення, в цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін користування ним, повністю виконати інші зобов`язання за кредитом.
Згідно із ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22 листопада 2021 року, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, Кредитному договорі від 23 лютого 2022 року, Паспорті споживчого кредиту та Графіку погашення кредиту. Тобто, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі, що складається із декількох частин, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , 23 лютого 2022 року на картці останнього був встановлений кредитний ліміт у розмірі 129 800 грн.

На підтвердження своїх вимог позивачем до позовної заяви було надано: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 23 лютого 2022 року станом на 01 травня 2023 року, виписка за договором № б/н за період з 21 грудня 2022 року по 23 лютого 2022 року, графік платежів, паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» АТ «КБ «ПриватБанк» (а.с.4-5,6,30-34) .

Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 129 800 грн відповідачеві (позичальнику) підтверджується довідкою АТ «КБ «ПриватБанк», відповідно до якої на карті відповідача ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 129 800 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 124 247,44 грн, за відсотками – 17 523 грн, загальна заборгованість за наданим кредитом 144 770,44 грн.

Вказаний розмір заборгованості підтверджується також випискою по рахунку, з якої вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, розраховувався карточкою, частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом станом на 01 травня 2023 року у розмірі 141 770,44 грн, яка складається з: 124 247,44 грн – заборгованості за тілом кредиту, 17 523 грн заборгованості за нарахованими відсотками за користування грошовими коштами, обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на те, що розрахунок заборгованості, підписаний представником АТ «КБ «ПриватБанк», не відповідає вимогам до первинних документів, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, зазначених у ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки відповідач свого контррозрахунку до суду апеляційної інстанції не надав.
Як вбачається зі змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22 листопада 2021 року, ОСОБА_1 підписуючи її текст, діяв на підставі власного волевиявлення, відповідно до вимог ст. 634 ЦК України, приєднався до розділів "Загальні положення", підрозділів "Кредитні карти", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка. Кредит готівкою.", Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", які розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання заяви, які разом становлять змішаний договір: банківського рахунку, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка" "Оплата частинами" "Миттєва розстрочка", прийняв усі права та обов`язки, встановлені в них та зобов`язався належним чином їх виконувати.
Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився повністю, без жодних зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». ОСОБА_1 в суді не спростовував факту підписання ним заяви та не оспорював змісту досягнутих домовленостей між ним та Банком, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для перевірки обставин щодо укладення відповідного договору та його змісту.
Твердження відповідача щодо необізнаності з умовами кредитного договору також спростовуються графіком платежів по ньому, який підписаний відповідачем 23 лютого 2022 року, фактом використання нею кредитних коштів та діями, спрямованими та виконання договору після його укладення. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі,надано належну оцінку зібраним у ній доказам,  правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня  2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін, тому підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 24 грудня 2024 року.

Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.