ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/3562/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,  

за участю представників сторін:
прокуратури - Керничного Н. І., 
відповідача-1 - Замніус М. В. (самопредставництво, в режимі відеоконференції),
відповідача-2 - Замніус М. В. (самопредставництво, в режимі відеоконференції),
відповідача-3 - не з`явилися, 
відповідача-4 - Пятницького С. С. (адвоката, в режимі відеоконференції), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 (колегія суддів: Медуниця О.   Є. - головуючий, Істоміна О.   А., Радіонова О.   О.) та рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 (суддя Жигалкін І.   П.) у справі

за позовом керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області

до: 1) Харківської міської ради, 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 3)   Товариства з обмеженою відповідальністю "Сутра Харків", 4)    ОСОБА_1 

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Керівник Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати пункт 73 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 №   5375-В-С, укладений між територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якого діяло Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Сутра Харків" (далі - ТОВ "Сутра Харків"), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко   Н.   В. (реєстровий № 1711);

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним №   814328763101, зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2016 (номер запису про право власності 16456902), припинивши вказане право;

- витребувати у ОСОБА_1 на користь Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № LXXXXIX, ХС площею 14,2 м^2, антресолі № 1-:-6, 2а, 2б, 2в, 8-:-16 площею 170 м^2, загальною площею 184,2 м^2 у житловому будинку літ. "А-7" на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 814328763101).

1.2. Позовна заява Прокурора обґрунтована тим, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації зазначеного майна шляхом його викупу орендарем. Такий спосіб приватизації суперечить інтересам держави і територіальної громади, оскільки міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації (Управління) - укласти відповідний договір купівлі-продажу за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Проте, як зазначав Прокурор, звіт про оцінку майна, договір оренди, заява про приватизацію, спірний договір купівлі-продажу не містять будь-яких відомостей про такі поліпшення. За твердженням Прокурора, ТОВ "Сутра Харків" не подавало до органу приватизації документів на підтвердження здійснення невід`ємних поліпшень, виконаних за час оренди нерухомого майна, а тому рішення міської ради від 06.07.2016 №   283/16 в оспорюваній частині підлягає скасуванню як незаконне, договір купівлі-продажу - визнанню недійсним, а спірні приміщення належить витребувати. Крім того, як зазначав Прокурор, незаконний продаж комунального майна на неконкурентних засадах призвів до неефективного його використання та недоотримання значних коштів місцевим бюджетом, що порушує економічні інтереси держави, а також права та інтереси територіальної громади м. Харкова. 

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Згідно з рішенням Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі №   922/3562/21 в позові Прокурора відмовлено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 №   5375-В-С, укладений між територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління, та ТОВ "Сутра Харків", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.   В. (реєстровий №   1711).

Вирішено стягнути солідарно з Харківської міської ради, Управління та ТОВ "Сутра Харків" на користь прокуратури Харківської області суму судового збору в розмірі 2270,00 грн. 

Відмовлено в іншій частині позовних вимог Прокурора щодо: 

- визнання незаконним та скасування пункту 73 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16;

- скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним №   814328763101, зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2016 (номер запису про право власності 16456902), припинивши вказане право;

- витребування у ОСОБА_1 на користь Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлових приміщень 1-го поверху № LXXXXIX, ХС площею 14,2 м^2, антресолі № 1-:-6, 2а, 2б, 2в, 8-:-16 площею 170 м^2, загальною площею 184,2 м^2 у житловому будинку літ. "А-7" на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 814328763101).

2.2. Суд першої інстанції зазначив, що подані сторонами докази не містять жодних належних та допустимих доказів, які би свідчили про те, що орендарем - ТОВ "Сутра Харків" здійснювалися будь-які поліпшення орендованого ним приміщення за договором оренди від 01.06.2016 №   3090. Тому продаж спірного майна мав бути проведений виключно шляхом аукціону або конкурсу (конкурсний продаж).

Проте суд зазначив, що спірне рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 06.07.2016 №   283/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади" є актом індивідуальної дії, вичерпує дію після проведення відчуження шляхом викупу. Тому суд першої інстанції виснував, що вимога Прокурора щодо визнання незаконним та скасування пункту 73 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 №   283/16 не підлягає задоволенню, оскільки не призведе до досягнення мети. Водночас суд зазначив, що це рішення прийнято з порушенням вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 років, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання 23.12.2011, порушує права територіальної громади на отримання максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності. 

Суд першої інстанції зазначив, що договір купівлі-продажу приміщень від 02.09.2016 №   5375-В-С укладений із порушенням вимог статті 18-1 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням Харківської міської ради 12 сесії 6 скликання 23.12.2011, і Закону України "Про місцеве самоврядування", тому задовольнив вимоги Прокурора про визнання недійсним цього договору. При цьому суд погодився з твердженням Прокурора про те, що строк позовної давності не сплив, оскільки про вказані в позовній заяві порушення Прокурору стало відомо лише з часу дослідження приватизаційних документів, отриманих в рамках кримінального провадження №42017221080000002. Тому суд зазначив, що заяви відповідачів про застосування строку позовної давності не підлягають задоволенню.

Разом з тим суд першої інстанції послався на відсутність підстав для задоволення позовної вимоги Прокурора про витребування у ОСОБА_1 на користь Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради спірного майна. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що виникненню права власності у ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна слугувала та передувала активна участь в такому процесі органів влади, зокрема й Харківської міської ради. Відтак суд зауважив, що відповідальність за вказані процедури не може покладатися на відповідача, який розраховував на їх належність та легітимність, а тому визнання договору недійсним є за своєю суттю втручанням у право особи мирно володіти майном. Тому, як зазначив суд першої інстанції, задоволення позовних вимог у цій справі не відповідатиме "принципу пропорційності", оскільки покладатиме надмірний індивідуальний тягар на юридичну особу, яка добросовісно набула право власності на об`єкти нерухомого майна та право оренди спірної земельної ділянки.

2.3. Відповідно до постанови Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №   922/3562/21 рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 №5375-В-С, укладеного між територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління, та ТОВ "Сутра Харків".  

Прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Прокурора відмовлено.

В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі №922/3562/21 залишено без змін.

2.4. Суд апеляційної інстанції зазначив, що обґрунтованим є висновок Господарського суду Харківської області про те, що рішення Харківської міської ради в оскаржуваній частині прийняте з порушенням вимог Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.   Харкова на 2012-2016 роки. У цьому випадку умови, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", були недотримані. Тому суд апеляційної інстанції виснував про відсутність підстав для приватизації ТОВ "Сутра Харків" спірного нерухомого майна шляхом викупу та обґрунтованість доводів Прокурора про те, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації спірного нерухомого майна шляхом викупу орендарем.

Водночас, як зазначив суд апеляційної інстанції, на час звернення Прокурора з цим позовом до господарського суду вже був реалізований пункт 73 додатку до рішення Харківської міської ради від 06.07.2016 №   283/16 та вичерпав свою дію виконанням, а саме шляхом укладення 02.09.2016 договору купівлі-продажу №   5375-В-С між Управлінням та ТОВ "Сутра Харків". Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визнання незаконним і скасування такого рішення не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади. Відтак суд апеляційної інстанції зазначив, що правильним є висновок Господарського суду Харківської області про відмову в задоволенні вимоги Прокурора про визнання незаконним та скасування пункту 73 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.   Харкова" від 06.07.2016 №   283/16.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог Прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 №   5375-В-С, виходив із того, що Прокурор прагне повернення спірного нерухомого майна у володіння територіальної громади, тому єдиною належною (зокрема, ефективною) позовною вимогою є вимога про витребування спірного нерухомого майна на користь територіальної громади (яка і є фактичним позивачем у цій справі). Тому, як виснував суд апеляційної інстанції, місцевий господарський суд дійшов хибних висновків про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №5375-В-С від 02.09.2016 та безпідставно надав оцінку доводам відповідачів щодо спливу строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги прокурора про витребування у ОСОБА_1 нежитлових приміщень. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що, враховуючи оплатний характер набуття ОСОБА_1 спірного нерухомого майна, необізнаність ОСОБА_1 станом на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна ТОВ "Сутра Харків" та відсутність можливості у ОСОБА_1 бути обізнаною про вибуття майна з комунальної власності з порушенням процедури приватизації, а також відсутність станом на дату укладення відповідачами договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень (на які (відомості) добросовісно покладалася ОСОБА_1 ), немає ознак недобросовісності у діях кінцевого набувача спірного нерухомого майна - ОСОБА_1 . Тому суд апеляційної інстанції виснував, що задоволення позовної вимоги про витребування у ОСОБА_1 спірного нерухомого майна не відповідатиме "принципу пропорційності", оскільки покладатиме надмірний індивідуальний тягар на фізичну особу, яка добросовісно набула право власності на об`єкти нерухомого майна. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Заступник керівника Харківської обласної прокуратури, не погодившись із судовими рішеннями у цій справі, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати в частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 та рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі № 922/3562/21, ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

- визнати незаконним та скасувати пункт 73 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 №   283/16;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 №   5375-В-С, укладений між територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління, та ТОВ "Сутра Харків", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.   В. (реєстровий №   1711);

- витребувати у ОСОБА_1 на користь Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху №, XC площею 14,2 м^2, антресолі №1-:-6, 2а, 2б, 2в, 8-:-16 площею 170,0 м^2, загальною площею 184,2 м^2 у житловому будинку літ."А-7" на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 814328763101);

3.2. Заступник керівника Харківської обласної прокуратури зазначає, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. На думку Прокурора, суд в оскаржуваній постанові неправильно застосував норми статей 19, 57 Конституції України, статей 4, 6, 24, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 387, 388 Цивільного кодексу України, статей 11, 13, 14, 53, 73, 76-79, 86, 236, 277 Господарського процесуального кодексу України, та не врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №   504/2797/16-а (щодо віднесення рішень органу місцевого самоврядування до нормативно-правових актів), постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 3-604гс16, від 05.10.2016 у справі №   916/2129/15, від 23.11.2016 у справі № 916/2144/15, від 25.01.2017 у справі №   916/2131/15, від 15.03.2017 у справі № 916/2130/15 (про повноваження органу місцевого самоврядування щодо реалізації права власності від імені територіальної громади), постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №   373/1810/16-ц (щодо витребування майна у добросовісного набувача). 

Крім того, скаржник у касаційній скарзі посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 11.02.2020 у справі №   922/614/19, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, від 22.02.2024 у справі № 990/150/23, постанови Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 752/11904/17, від 17.09.2024 у справі № 922/3960/19, від 16.10.2024 у справі № 922/3944/19, від 23.06.2020 у справі №   922/2589/19, від 21.01.2021 у справі №   922/623/20.

3.3. Управління у відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду 20.12.2024, просить касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №   922/3562/21 - без змін. Управління вважає, що оскаржувані Прокурором судові рішення відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.06.2024 у справі №   922/461/22. 

3.4. Харківська міська рада у відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду 20.12.2024, просить касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №   922/3562/21 залишити без змін. Харківська міська рада зазначає про необґрунтованість доводів Прокурора та законність оскаржуваних судових рішень.

3.5. ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 25.12.2024, просить касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №   922/3562/21 залишити без змін. ОСОБА_1 зазначає, що вона є добросовісним набувачем спірного майна, тому не могла бути обізнаною з процедурою приватизації нерухомого майна ТОВ "Сутра Харків".

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 01.06.2016 між Управлінням (орендодавець) та ТОВ "Сутра Харків" (орендар) укладено договір оренди №   3090, за умовами якого орендар передає, а орендодавець приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху №, XC площею 14,2 м^2, антресолі № 1-:-6, 2а, 2б, 2в, 8-:-16 площею 170,0 м^2, загальною площею 184,2 м^2 у житловому будинку, які належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, літ."А-7".

4.2. Відповідно до пункту 3.1 договору оренди від 01.06.2016 №   3090 вартість об`єкта оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 543   600,00 грн без ПДВ станом на 22.01.2016.

4.3. Згідно з пунктом 4.7 договору оренди від 01.06.2016 №   3090 орендар зобов`язаний змінювати стан орендованого майна виключно за письмовою згодою орендодавця.

4.4. Відповідно до пункту 4.8 договору оренди від 01.06.2016 №   3090 орендар зобов`язаний: здійснювати поточний ремонт за письмовою згодою орендодавця; за свій рахунок здійснювати капітальний ремонт за письмовою згодою орендодавця при наявності узгодженої проектно-кошторисної документації та дозволу, отриманого відповідно до діючого законодавства; здійснювати реконструкцію орендованого майна за письмовою згодою орендодавця за свій рахунок за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності дозволу, отриманого відповідно до діючого законодавства.

4.5. Пунктом 5.2 договору оренди від 01.06.2016 №   3090 передбачено, що орендар має право здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, влаштування окремих входів у встановленому порядку, при наявності письмової згоди орендодавця, за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування та архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, за наявності дозволу, отриманого відповідно до діючого законодавства.

4.6. Згідно з пунктом 5.3 договору оренди від 01.06.2016 №   3090 орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, проводити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта оренди у власність. Поліпшення, зроблені без згоди орендодавця, які неможливо відокремити без пошкодження орендованого майна, не породжують зобов`язання орендодавця відшкодувати їх вартість.

4.7. Орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп (пункт 5.6 договору оренди від 01.06.2016 №   3090).

4.8. Згідно з пунктом 10.1 розділу 10 цього договору договір оренди діє з 01.06.2016 до 01.05.2019.

4.9. За актом приймання-передачі від 01.06.2016 нерухоме майно, зазначене в договорі оренди, було передано орендарю.

4.10. ТОВ "Сутра Харків" в особі директора Шилової Л.   М. звернулося до Управління із заявою від 06.06.2016, в якій просило дозволити приватизацію орендованих нежитлових приміщень.

До цієї заяви, як установили суди, не було долучено документів, які би надавали право на таку приватизацію.

4.11. Згідно з рішенням Харківської міської ради від 06.07.2016 №   283/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.   Харкова" вирішено здійснити відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.   Харкова шляхом викупу (згідно з додатком). У пункті 73 додатку передбачено: характеристика - нежитлові приміщення 1-го поверху, антресолі в житловому будинку; адреса приміщення - АДРЕСА_1, літ.А-7; площа - 184,2 м^2; назва - ТОВ "Сутра Харків".   

У рішенні Харківської міської ради зазначено, що воно прийняте на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.   Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 №   565/11.

4.12. У зв`язку із прийняттям вказаного рішення ТОВ "Сутра Харків" звернулося до Управління із заявою про приватизацію шляхом викупу №   3361 від 26.07.2016.

4.13. ТОВ "Сутра Харків" у листі від 22.07.2016 просило Управління доручити Товариству з обмеженою відповідальністю "Національна керуюча компанія" проведення експертної оцінки орендованих товариством згідно з договором оренди від 01.06.2016 №   3090 нежитлових приміщень площею 184,2 м^2, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Конарєва, 4/6.

Управління листом №12177 від 27.07.2016 звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна керуюча компанія" з пропозицією провести оцінку орендованих ТОВ "Сутра Харків" нежитлових приміщень з метою визначення вартості об`єкта для приватизації шляхом викупу.   

4.14. Суди попередніх інстанцій зазначили, що до матеріалів приватизаційної справи долучено Звіт про оцінку майна: нежитлових приміщень у житловому багатоквартирному будинку літ."А-7", за адресою: АДРЕСА_1, складений 31.07.2016 суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "Національна керуюча компанія" та затверджений 17.08.2016 начальником Управління. Відповідно до Звіту ринкова вартість нежитлових приміщень станом на 31.07.2016 склала 552   360,00 грн (без урахування ПДВ).

4.15. Прокурор наголошує, що у Звіті відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у вказаних нежитлових приміщеннях, у тому числі невід`ємні поліпшення.

4.16. 02.09.2016 між ТОВ "Сутра Харків" (покупець) та територіальною громадою м.   Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління (продавець), укладено договір №   5375-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ТОВ "Сутра Харків", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.   В. (реєстровий №   1711).

4.17. За умовами розділу 2 договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 №   5375-В-С ціна продажу нежитлових приміщень становить 662   832,00 грн (з ПДВ).

4.18. На підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 №   5375-В-С та акта прийому-передачі від 05.09.2016 №   5375-В-С приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н   .В. 08.09.2016 здійснив державну реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення за ТОВ "Сутра Харків" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 814328763101, номер запису про право власності 16363339).

4.19. 19.09.2016 між ТОВ "Сутра Харків" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.   В. (реєстровий №4837).

У пункті 2 цього договору зазначено ціну продажу 662 832,00 грн.

4.20. 19.09.2016 проведено державну реєстрацію права власності на спірні об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_1 (номер запису про право власності 16456902).

4.21. Спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, прокурора, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзивах доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Прокурора про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна.

5.4. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор посилався на те, що під час прийняття Харківською міською радою спірного рішення про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади та під час здійснення процедури відчуження спірного нерухомого майна та укладення щодо нього договору купівлі-продажу нежитлових приміщень відповідачі порушили вимоги Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 №   565/11, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова. 

5.5. Як установили суди попередніх інстанцій, в рішенні Харківської міської ради від 06.07.2016 № 283/16 зазначено, що його прийнято на підставі законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 565/11 від 23.12.2011.

5.6. Колегія суддів зазначає, що за змістом частини 1 статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна" (тут і далі - в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення про відчуження об`єктів комунальної власності) з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за групами. До групи "А" належить окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремим індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно.

5.7. Частиною 2 статті 5-1, частиною 2 статті 16-2 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що об`єкти приватизації, які належать до груп "А", "Д" і "Ж", є об`єктами малої приватизації. Викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

5.8. Відповідно до статті 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

5.9. З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до статті 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкової ціни об`єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об`єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України; публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації.

5.10. Викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України (частини 1, 3 статті 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

5.11. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об`єктів групи "А" здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

5.12. Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України. На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439.

5.13. Згідно з пунктом 8.1 Порядку продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затвердженого Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439, викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

5.14. Відповідно до пункту 1.1 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 565/11, її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.

5.15. За змістом пунктів 5.1, 5.4 Програми приватизації приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою для кожної групи окремо. Продаж об`єктів групи "А" здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та цієї Програми шляхом викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом.

Згідно з пунктом 1.6 Програми приватизації об`єктами приватизації групи "А", зокрема, є індивідуально визначене рухоме майно, що знаходиться в комунальній власності, нежитлові будівлі, споруди та приміщення - незалежно від їх вартості (в тому числі такі, що не увійшли до статутного капіталу відкритих акціонерних товариств).

5.16. Отже, Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Аналогічні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №   922/623/20 та у постановах Верховного Суду від 17.09.2024 у справі №   922/3960/19, від 16.10.2024 у справі №   922/3944/19, на які посилається Прокурор.

5.17. У справі, що розглядається, суди встановили, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які би свідчили про те, що орендарем - ТОВ "Сутра Харків" здійснювались будь-які поліпшення орендованих ним приміщень за договором оренди від 01.06.2016 №   3090, як і не містять доказів подання орендарем (ТОВ "Сутра Харків") підтверджувальних документів про здійснення поліпшень відповідно до Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. У матеріалах справи також відсутня інформація про ідентифікацію будь-яких поліпшень орендованого майна (якщо вони відбулися) як невід`ємних станом на час проведення приватизації.

5.18. Суд апеляційної інстанції зазначив, що обґрунтованим є висновок Господарського суду Харківської області про те, що рішення Харківської міської ради в оскаржуваній частині прийняте з порушенням вимог Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.   Харкова на 2012-2016 роки. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для приватизації ТОВ "Сутра Харків" спірного нерухомого майна шляхом викупу та погодився з доводами Прокурора про те, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації спірного нерухомого майна шляхом викупу орендарем.

Водночас, як зазначив суд апеляційної інстанції, на час звернення Прокурора з цим позовом до господарського суду пункт 73 додатку до рішення Харківської міської ради від 06.07.2016 №   283/16 вже був реалізований та вичерпав свою дію виконанням, а саме шляхом укладення 02.09.2016 договору купівлі-продажу №   5375-В-С між Управлінням та ТОВ "Сутра Харків". Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визнання незаконним і скасування такого рішення не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади. Відтак суд апеляційної інстанції зазначив, що правильним є висновок Господарського суду Харківської області про відмову в задоволенні вимоги Прокурора про визнання незаконним та скасування пункту 73 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.   Харкова" від 06.07.2016 №   283/16.

5.19. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог Прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 № 5375-В-С, виходив із того, що Прокурор прагне повернення спірного нерухомого майна у володіння територіальної громади, тому єдиною належною (зокрема, ефективною) позовною вимогою є вимога про витребування спірного нерухомого майна на користь територіальної громади (яка і є фактичним позивачем у цій справі).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що наведене виключає необхідність визнання недійсними в судовому порядку як оспорюваного договору купівлі-продажу, укладеного в процесі приватизації спірного нерухомого майна, так і договору купівлі-продажу, за яким спірне майно було відчужене на користь ОСОБА_1 . Тому, як виснував суд апеляційної інстанції, місцевий господарський суд дійшов хибних висновків про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 №   5375-В-С та безпідставно надав оцінку доводам відповідачів щодо спливу строку позовної давності.

5.20. Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги Прокурора про витребування у ОСОБА_1 нежитлових приміщень. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що, враховуючи оплатний характер набуття ОСОБА_1 спірного нерухомого майна, необізнаність ОСОБА_1 станом на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна ТОВ "Сутра Харків" та відсутність можливості у ОСОБА_1 бути обізнаною про вибуття майна з комунальної власності з порушенням процедури приватизації, а також відсутність станом на дату укладення відповідачами договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень (на які (відомості) добросовісно покладалася ОСОБА_1 ), немає ознак недобросовісності в діях кінцевого набувача спірного нерухомого майна - ОСОБА_1 . Тому суд апеляційної інстанції виснував, що задоволення позовної вимоги про витребування у ОСОБА_1 спірного нерухомого майна не відповідатиме наведеному "принципу пропорційності", оскільки покладатиме надмірний індивідуальний тягар на фізичну особу, яка добросовісно набула право власності на об`єкти нерухомого майна.

5.21. Не погодившись із висновками, викладеними в оскаржуваних судових рішеннях, скаржник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. Заступник керівника Харківської обласної прокуратури, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.22. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.23. Касаційна скарга з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №   504/2797/16-а (щодо віднесення рішень органу місцевого самоврядування до нормативно-правових актів), постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 3-604гс16, від 05.10.2016 у справі №   916/2129/15, від 23.11.2016 у справі № 916/2144/15, від 25.01.2017 у справі №   916/2131/15, від 15.03.2017 у справі № 916/2130/15 (про повноваження органу місцевого самоврядування щодо реалізації права власності від імені територіальної громади), постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №   373/1810/16-ц (щодо витребування майна у добросовісного набувача). 

Крім того, скаржник у касаційній скарзі посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 11.02.2020 у справі №   922/614/19, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, від 22.02.2024 у справі № 990/150/23, постанови Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 752/11904/17, від 17.09.2024 у справі № 922/3960/19, від 16.10.2024 у справі № 922/3944/19, від 23.06.2020 у справі №   922/2589/19, від 21.01.2021 у справі №   922/623/20.

5.24. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.25. Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів установила, що касаційна скарга не містить доводів щодо неврахування судом апеляційної інстанції у справі № 922/3562/21, що розглядається, висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №   504/2797/16-а.

5.26. Колегія суддів установила, що, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №   927/1206/21, від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 17.09.2024 у справі № 922/3960/19 та від 16.10.2024 у справі № 922/3944/19, від 21.01.2021 у справі №   922/623/20, скаржник стверджує про ефективність обраного Прокурором способу захисту порушеного права, зокрема, щодо вимоги про визнання незаконним і скасування відповідного пункту рішення Харківської міської ради. 

При цьому скаржник зазначає, що суди не надали будь-якої оцінки доводам прокурора про те, що з урахуванням конкретних обставин спірних правовідносин вимога про визнання незаконним і скасування відповідного пункту рішення Харківської міської ради, на підставі якого укладено приватизаційний договір, відповідає критерію правомірності та ефективності обраного способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо наявності визначених законом підстав для приватизації відповідного нерухомого майна.

5.27. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №   633/408/18, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку: 

"11.4. Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

11.5. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна".

5.28. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №   922/614/19, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку:

"50. Власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна".

5.29. У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19, на яку посилається скаржник, Верховний Суд виклав такі висновки:

"39. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

40. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

41. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №   925/1265/16)". 

5.30. Розглянувши наведені доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (подібні висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц, від 02.07.2019 у справі №   48/340, від 01.10.2019 у справі №   910/3907/18, від 28.01.2020 у справі №   50/311-б, від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19).

5.31. При цьому Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19. 

5.32. Крім того, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04.09.2018 у справі № 915/127/18, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19.

5.33. У пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, на яку посилається скаржник, зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

5.34. Оспорювання ж рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, також не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване (подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №   183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17).

5.35. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №   483/448/20, від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 12.09.2023 у справі №   910/8413/21).

5.36. Оскільки на момент звернення Прокурора з позовом до господарського суду вже був реалізований пункт 73 додатку до рішення Харківської міської ради від 06.07.2016 №   283/16 та вичерпав свою дію виконанням, а саме шляхом укладення 02.09.2016 договору купівлі-продажу №   5375-В-С, тому обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що визнання незаконним і скасування такого рішення не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади.

5.37. Відповідно до частин 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

5.38. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, Цивільного кодексу України).

5.39. Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

5.40. У цивільному законодавстві під віндикаційним позовом слід розуміти вимогу про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. Метою такого позову є повернення об`єкта права власності у володіння власника. Ознаками віндикаційного позову є: подається власником або титульним володільцем; стосовно індивідуально визначених речей; зміст позову становить вимога про повернення речі; річ перебуває у володінні іншої особи (відповідача); річ перебуває в чужому володінні незаконно. 

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №   922/3838/21 у подібних правовідносинах.

Отже, саме задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №   633/408/18, на яку посилається скаржник).

5.41. Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду є необґрунтованими. Висновки суду апеляційної інстанції про те, що за встановлених у справі обставин та з урахуванням мети позову вимоги Прокурора про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.09.2016 № 5375-В-С, а також про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна є неефективними способами захисту, не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №   633/408/18, від 11.02.2020 у справі №   922/614/19, від 22.08.2018 у справі №   925/1265/16, Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19, на які посилається скаржник. 

5.42. Як стверджує скаржник у касаційній скарзі, здійснення Харківською міською радою розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади. При цьому заступник керівника Харківської обласної прокуратури зазначає, що в постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15, від 23.11.2016 у справі № 916/2144/15, від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15, постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №   916/2130/15 сформульовано висновок про те, що воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. 

5.43. У постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 3-604гс16, на яку посилається скаржник, Суд зазначив таке:

"У постанові Вищого господарського суду України від 16.10. 2014 у справі №   916/2545/13 колегія дійшла висновку про укладені між сторонами договори дарування і купівлі-продажу удаваними договорами і визнала їх недійсними. Водночас суд встановив вихід Одеської міськради за межі визначених законом повноважень, з огляду на що скасував пункт 13 рішення Одеської міськради від 14 квітня 2010 року № 5649-V.

Таким чином, здійснення Одеською міськрадою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади".

5.44. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №   925/1351/19, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий висновок: 

"6.9. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). 

…6.42. Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

6.43. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

6.44. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

6.45. Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно". 

5.45. У постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 752/11904/17, на яку посилається скаржник, Верховний Суд дійшов такого висновку:

"Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі".

5.46. У постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 373/1810/16-ц, на яку посилається скаржник, Верховний Суд виснував, що "право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна".

5.47. Колегія суддів, розглянувши наведені доводи скаржника, зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15, від 25.01.2017 у справі №   916/2131/15, постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №   916/2130/15, від 02.11.2021 у справі №   925/1351/19, від 22.10.2020 у справі №   752/11904/17, від 15.04.2020 у справі №   373/1810/16-ц на які посилається скаржник, з огляду на таке. 

5.48. Згідно із частиною 1 статтею 388 Цивільного кодексу України у разі якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)   було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)   вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна (частина 2 статті 388 Цивільного кодексу України).

5.49. Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №   925/1351/19, у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №   922/3838/21).
5.50. Суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність ознак недобросовісності у діях кінцевого набувача спірного нерухомого майна - ОСОБА_1 , тому погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги Прокурора про витребування у ОСОБА_1 нежитлових приміщень. При цьому, як зазначає скаржник,  суди не надали оцінки доводам Прокурора, наведеним у позовній заяві, про те, що ОСОБА_1 як учасник правочину мала можливість піддати сумніву правомірність вчинюваного правочину. 
5.51. Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їх волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 Цивільного кодексу України. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі №   752/11904/17).

5.52. Отже, можливість витребування майна власником, який не виявляв волі на вибуття цього майна з його володіння, передбачена законом як у випадку, коли кінцевий набувач є недобросовісним, так і у випадку, коли такий набувач є добросовісним. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №   206/4841/20. 

5.53. У випадку неналежного управління комунальним майном, розпорядження ним не за призначенням, відчуження його всупереч закону чи інтересам громади, право громади може бути захищене судом, у тому числі шляхом витребування такого майна власником (територіальною громадою) із застосуванням приписів статей 387 та 388 Цивільного кодексу України. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №   607/15052/16-ц. 

5.54. Водночас суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, та не надали правової оцінки доводам Прокурора щодо вибуття спірного майна поза волею власника майна - територіальної громади м. Харкова. Прокурор зазначав, що здійснення Харківською міською радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади. Натомість суди дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги Прокурора про витребування спірного майна у ОСОБА_1 .

5.55. Отже, доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку частково підтвердилися.

5.56. З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що при вирішенні цього спору суди попередніх інстанцій не дотрималися вимог статей 73-79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Прокурора про витребування у ОСОБА_1 на користь Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради спірного майна слід скасувати як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права.

5.57. Водночас суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачі подали заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, а Прокурор виклав у позовній заяві клопотання щодо визнання поважними причин пропуску позовної давності. Встановлення обставин перебігу позовної давності пов`язане з оцінкою доказів, що з урахуванням змісту статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Крім того, дослідженню підлягає питання щодо дотримання принципів правомірного втручання у право мирного володіння майном, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Прокурора про витребування спірного майна - скасувати із направленням справи в цій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду.

5.58. Вирішуючи спір у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій не врахували вимог матеріального та процесуального права, не надали належної оцінки доводам сторін, доказам, наявним у матеріалах справи, що були подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, а відтак, висновки цих судів про наявність правових підстав для відмови у задоволення позову Прокурора про витребування у ОСОБА_1 на користь Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради спірного майна є передчасними.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази. 

6.3. Ураховуючи допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Прокурора про витребування у ОСОБА_1 на користь Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради спірного майна - скасувати із направленням справи в цій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду. 

6.4. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури  задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 та рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі №   922/3562/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області про витребування у ОСОБА_1 на користь Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлових приміщень 1-го поверху № LXXXXIX, ХС площею 14,2 м^2, антресолі №   1-:-6, 2а, 2б, 2в, 8-:-16 площею 170 м^2, загальною площею 184,2 м^2 у житловому будинку літ. "А-7" на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 814328763101). У цій частині справу №   922/3562/21 передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

3. В іншій частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №   922/3562/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                        Н. О. Багай

Судді                                                                                                                   Т. Б. Дроботова  

                                                                                                                            Ю. Я. Чумак