ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 688/2941/24
Провадження № 22-ц/820/102/25

Хмельницький апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 року, суддя Шевчик О.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

В червні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №278570-КС-003 від 08.11.2021 року про надання кредиту в розмірі 54170,83 грн.
В обґрунтування позову зазначило, що за умовами вищевказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. шляхом перерахування коштів на вказану ним банківську картку, строком до 03.01.2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,41064286% в день (фіксована ставка) та комісії за надання кредиту в сумі 1050 грн. 
Договір було укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та підписано одноразовим ідентифікатором в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
07.12.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання кредиту №278570-КС-003, за умовами якої відповідач отримав додатково кредит в сумі 12000 грн., строк кредитування продовжено на 141 день, зі сплатою комісії в сумі 1800 грн.
В порушення умов кредитного договору позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату на загальну суму 10226,15 грн., внаслідок чого станом на 09.06.2024 року виникла заборгованість в сумі 54170,83 грн., з яких заборгованість по сплаті тіла кредиту складає 16689,31 грн., за процентами 36256,22 грн., за комісією 1225,30 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача.
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24.10.2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором №278570-КС-003 від 08.11.2021 року в розмірі 36504,38 грн. Вирішено питання судових витрат.
В мотивувальній частині рішення суд зауважив, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій в сумі 1800 грн. в силу статті 228 ЦК України є нікчемними. 
Позичальник повернув частину кредитних коштів в сумі 10226,15 грн., ця обставина визнана позивачем, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 36504,38 грн.
В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес Позика» просило рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Зазначило, що в розрахунку заборгованості за кредитом ним було враховано часткову сплату відповідачем кредитного боргу та проведено нарахування відсотків згідно з умовами договору виключно в межах строку кредитування, однак суд цих обставин належним чином не дослідив. Включення до вартості споживчого кредиту та стягнення з відповідача комісії за надання кредиту передбачене Законом України «Про споживче кредитування» та є правомірним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Зазначив, що позивачем на підтвердження надання йому кредитних коштів не надано виписки з особового рахунку на підтвердження обставин щодо отримання ним кредиту. Справа не містить доказів на підтвердження обставин щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді, зокрема, не надано доказів використання ним для підписання договору одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах позивача.
Розгляд справи апеляційним судом проведено в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Позика» та залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з огляду на наступне. 
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що 08.11.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №278570-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 17-25).
Відповідно до пункту 1 договору кредиту позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 7000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту. 
Сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,41064286% за кожен день користування кредитом. Строк кредиту - 8 тижнів; комісія за надання кредиту - 1050 грн.; загальний розмір наданого кредиту - 7000 грн.; термін дії договору - до 03.01.2022 року; орієнтована загальна вартість наданого кредиту - 12240 грн.; орієнтована реальна річна процентна ставка - 48795,15% (а.с. 17-18). 
Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, з урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів. 
Пунктом 3 кредитного договору встановлено графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. 
Ця обставина підтверджується умовами договору №278570-КС-003 про надання кредиту (а.с. 17-18).
07.12.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору №278570-КС-003 про надання кредиту, за умовами якої кредит збільшено на 12000 грн., строк кредитування продовжено на 141 день, до 24.05.2022 року. Комісія за надання додаткової суми кредиту встановлена у 1800 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту – 48530,53 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 17680,64% (а.с. 28-29).
08.11.2021 року ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7000 грн., а 07.12.2021 року додатково ще 12000 грн. (а.с. 32-35, 91-99).
Згідно з розрахунком позивача, станом на 09.06.2024 року за відповідачем рахувалася заборгованість в сумі 54170,83 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту – 16689,31 грн., за процентами – 36256,22 грн., за комісією – 1225,30 грн.
У частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання кредиту між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено 08.11.2021 року. З урахуванням додаткової угоди до нього від 07.12.2021 року, укладеної між сторонами, строк кредитування визначено до 24.05.2022 року включно.
Доводи ОСОБА_1 щодо не підписання ним вищевказаних договору та додаткової угоди колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як вбачається зі змісту останніх, позичальник використав електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) G-5545 та G-2271, відповідно (а.с. 18, 29).
Без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не було би підписано, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі сторін. 
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі.
Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності доказів виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин, зокрема, посилання на відсутність документів про перерахування йому суми кредиту колегія суддів не бере до уваги. Так, в матеріалах справи містяться платіжні квитанції з платіжної системи «ТасPay» від 08.11.2021 року на суму 7000 грн. та від 07.12.2021 року на суму 12000 грн., згідно з якими на банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 надійшли вищевказані кошти, що згідно зі статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» є підтвердженням відповідної оплати (а.с. 96, 98 на звороті). Відповідач не надав суду доказів на підтвердження обставин щодо неукладення ним договору, а також того, що відповідна банківська картка йому не належить (постанова Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20).
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом позивач просив, у тому числі, крім тіла кредиту в сумі 16689,31 грн., стягнути з відповідача також і заборгованість за процентами в сумі 36256,22 грн. за користування кредитними коштами та комісію 1225,30 грн.
Зі змісту наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку слідує, що заборгованість за процентами в розмірі 36256,22 грн. визначена позивачем станом на 24.05.2022 року, тобто, в межах погодженого сторонами строку дії договору про надання кредиту. Розрахунок складено з урахуванням сплати ОСОБА_1 боргу 22.11.2021 року в сумі 3060 грн., 06.12.2021 року - 3060 грн., 07.12.2021 року - 66,15 грн., 22.12.2021 року - 4040 грн.
Розмір заборгованості, визначений у проведеному ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному перегляді не спростовано.
При цьому, наданий позивачем розрахунок заборгованості містить детальний опис нарахованої заборгованості, з вказівкою на дату операції/платежу, дати і розміру нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати і розміру здійснення платежів.
ОСОБА_1 вказаного розрахунку не спростував, свого розрахунку не надав, у зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду вважає доведеним той факт, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідач мав заборгованість по кредиту у заявленому ТОВ «Бізнес Позика» розмірі.
Посилання суду першої інстанції на нікчемність кредитного договору в частині стягнення з відповідача комісії з надання кредиту в розрізі правових висновків касаційного суду у справах №524/5152/15-ц та №916/3156/17 є помилковими, оскільки правові висновки у цих справах зроблені з урахуванням нечинних на сьогодні норм законодавства.
10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку (іншої фінансової установи) встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19.
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, неповно встановив обставини справи, не правильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, сплачений ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір у судах першої та апеляційної інстанцій в розмірі 2422,40 грн. та 3633,60 грн., відповідно, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором №278570-КС-003 про надання кредиту, укладеним 08 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», в розмірі 54170,83 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2422,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції та 3633,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук

                                                                               А.М. Костенко

                                                                               Т.В. Спірідонова