УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/7160/22 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В. 
Категорія 69 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                 Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання                Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/7160/22 за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Михайловської А.В. в м. Звягель Житомирської області,

в с т а н о в и в :

       У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
- розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис №315;
- після розірвання шлюбу малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з батьком ОСОБА_1 , а неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею.
Рішенням Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 02 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис №315 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище без змін. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 . У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат. 
23 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив роз`яснити рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: роз`яснити, що залишення на проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком є фактичним залишенням дитини на самостійному утриманні та вихованні батька.
В обґрунтування заяви вказав, що він неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування щодо надання соціальних пільг, як батькові, який самостійно виховує та утримує дитину, про що йому було відмовлено та усно роз`яснено, що рішення, на їх думку, не в повній мірі містить положення необхідні для отримання соціальних пільг, як особи, яка самостійно виховує та утримує дитину. Також зазначає, що ним подавалися документи на надання відстрочки від мобілізації та за усним роз`ясненням представників ІНФОРМАЦІЯ_3 надане ним рішення суду хоч і вказує про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним, проте не в повній мірі є достатнім та зрозумілим, адже мало б містити формулювання: визначити місце проживання дитини з батьком, який самостійно виховує та утримує дитину. Враховуючи вищевикладене просив роз`яснити рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про роз`яснення рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що у нього виникла необхідність у роз`яснені рішення суду стосовно того, чи передбачає визначене за рішенням суду проживання дітей, самостійне виховання їх батьками, тобто чи є батько та мати такими, які самостійного виховують дітей, проживання яких визначено з кожним окремо на підставі рішення суду. Звертає увагу на те, що визначення місця проживання дитини за своєю правовою природою є самостійним вихованням та утриманням дитини, особою, з якою вона проживає, що полягає у зобов`язанні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та нести встановлену законом відповідальність за неналежне виконання таких обов`язків. Вважає, що враховуючи інтереси дитини, які можуть буті порушені, суд першої інстанції повинен був роз`яснити, що залишення неповнолітньої дитини на проживанні з батьком, є покладання на нього обов`язку по самостійному утриманні та самостійному вихованні дитини. Зазначає, що судом першої інстанції було протиправно відмовлено в задоволені заяви про роз`яснення судового рішення, в порушення принципів правової визначеності та єдності судової практики, при невідповідності висновків суду дійсним обставинам, недотриманні норм матеріального та процесуального права. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про роз`яснення рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року, а саме: роз`яснити, що залишення на проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком є фактичним залишенням дитини на самостійному утриманні та вихованні батька.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Встановлено, що 27 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
- розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис №315;
- після розірвання шлюбу малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з батьком ОСОБА_1 , а неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею.
Рішенням Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 02 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис №315 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище без змін. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 . У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
З мотивувальної частини рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року вбачається, що судом були встановлені обставини визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком – ОСОБА_1 .
Також з мотивувальної частини вказаного вище рішення вбачається, що судом була надана оцінка доводам сторін щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком – ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не було предметом судового розгляду вирішення питання залишення неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на самостійному утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 . У свою чергу, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, зокрема: виховання та утримання дитини.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.
В силу ч.ч.1-3 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.
Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.
Як роз`яснено в пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
При цьому, у заяві про роз`яснення рішення повинно зазначатися, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.
Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі №233/3676/19 (провадження №14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Колегія суддів зазначає, що роз`ясненню підлягають судові рішення у разі, якщо без такого роз`яснення їх тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання рішення внаслідок неясності його резолютивної частини. Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні його змісту. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання судового рішення. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст судового рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина судового рішення має відповідати його резолютивній частині.
Також, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання, тобто таке судове рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його нерозуміння під час виконання.
В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому його суть і не торкаючись питань, які не були предметом розгляду.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегією суддів встановлено, що зі змісту заяви про роз`яснення рішення вбачається, що у відповідача виникли труднощі не щодо розуміння самого рішення суду про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а щодо підтвердження факту залишення неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на самостійному утриманні та вихованні заявника, які судом не вирішувалися. 
Доводи заявника про те, що визначення місця проживання дитини за своєю правовою природою є самостійним вихованням та утриманням дитини, особою, з якою вона проживає є необґрунтованими з огляду на наступне.
Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Наведені вище норми права вказують, що визначення місця проживання дитини та утримання дитини є різними правовими поняттями.
Таким чином, вимога заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року шляхом зазначення, що залишення на проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком є фактичним залишенням дитини на самостійному утриманні та вихованні батька є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Натомість рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2023 року викладено повно та ясно, а порушене заявником питання щодо уточнення порядку утримання доньки стосується обставин, які не є підставою для роз`яснення рішення суду в розумінні ст.271 ЦПК України, тому суд першої інстанції у відповідності до норм чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені заяви про роз`яснення рішення суду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування, не вбачає. 
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Дата складення повного судового рішення 20 лютого 2025 року.

Головуючий 

Судді