ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1225/25 Справа № 212/8437/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Зубакової В.П., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Бортника В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/8437/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Ваврушак Н.М., -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року адвокат Яводчак Олександр Васильович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі –АТ «Криворізький залізорудний комбінат», АТ «Кривбасзалізрудком», АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1 з 01.11.2004 року по 07.07.2023 року працював в АТ «Криворізький залізорудний комбінат» в шкідливих умовах. Робота у підземних умовах за тривалий час трудових відносин з відповідачем негативно вплинули на стан його здоров`я, спричинивши виникнення професійних хронічних захворювань, за фактом чого було проведено розслідування.
Відповідно до висновку МСЄК від 20.08.2024 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями: радикулопатія – 30%, за вібраційною хворобою – 25% та 10% за хронічним обструктивним захворюванням легень та третю групу інвалідності безстроково.
Таким чином, через хронічні професійні захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, що позначається на його душевному та фізичному станах через незворотність негативних змін у його житті. Тому факт моральних страждань є очевидним, які позивачу мають бути відшкодовані внаслідок ушкодження його здоров`я у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства зі створення безпечних умов праці. Враховуючи ступінь втрати професійної працездатності позивача (65%). 
Просив суд стягнути на користь позивача з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 355 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «КЗРК» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання задоволено частково - стягнуто з АТ «КЗРК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я 200 000 грн. без урахування утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, адвокат Яводчак О.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповно враховано висновки Верховного Суду, викладені при вирішенні аналогічних справ, та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача до суми заявленої у позові.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не оцінено всі докази у сукупності і неповно з`ясовані всі обставини, що мають суттєве значення для справи, зокрема судом не взято до уваги характер професійного захворювання, відсоток втрати працездатності, ступінь вини відповідача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідків, що наступили, та їх невідворотність. Судом не враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Усвідомлення того, що стан здоров`я буде з роками не покращуватись, а навпаки погіршуватиметься, призводить до моральних страждань позивача.
Вважає, що визначений розмір моральної шкоди значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача АТ «КЗРК» Шатунов А.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Зазначив, що визначений судом розмір моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. покриває шкоду понесену позивачем через втрату працездатності 65%, розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач є завищеним та нічим не обґрунтованим. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.                                                                
Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про місце, день та час слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював підземним кріпильником на дільниці №19 шахти «Криворізька» («Родіна») ПАТ «Кривбасзалізрудком» та АТ «КЗРК» у період з 09.02.2012 по 07.07.2023; та у період з 27.10.2005 по 08.02.2012 підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.10-12).
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 20 травня 2024 року, затвердженого 20.05.2024 р. начальником Південно–Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці і складеного відносно підприємства АТ «КЗРК», встановлено наявність у ОСОБА_1 , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становить 11 років 04 місяців на підприємстві відповідача, професійних захворювань: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродисторфічними проявами у вигляді періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно - сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень, група В (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня (Gold II), що підтверджується медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 23.04.2024р. №660, із зазначенням виникнення його причин: умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями, тривалим виконанням роботи у незручній робочій позі, що перевищувало нормативні показники, а також підпадав під вплив підвищених рівнів вібрації та пилу (а.с.13-15, 23-24).
У пункті 13 Акту зазначений висновок про наявність шкідливих умов праці, складений у відповідності до даних інформаційної довідки про умови праці від 14.08.2023 № ПС/3.1/17655-23 Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (а.с.18-21) та з урахуванням Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року за №248, за яким умови праці ОСОБА_1 відносяться до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі».
Згідно з довідками Обласної Медико–соціальної експертної комісії №2 серії 12 ААА №130182 та серії 12 ААГ №573831 від 20 серпня 2024 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% (30% по радикулопатії, 25 % по вібраційній хворобі, 10% по хронічному обструктивному захворюванню легень) з 22 липня 2024 року безстроково та ІІІ групу інвалідності з 22 липня 2024 року безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно - курортного лікування. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, в умовах вібрації, виробничого пилу. Рекомендовано спостереження сімейного лікаря і невролога (а.с.17).
У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався та проходив лікування у медичних закладах, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.22, 25-28).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд врахував те, що ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві відповідача у важких умовах, отримавши внаслідок недосконалості виробництва 65% стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання при роботі у таких шкідливих умовах та встановлення третьої групи інвалідності, то на переконання суду розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку АТ «КЗРК» повинен дорівнювати саме 200000 грн., що відповідатиме спричиненій відповідачу моральній шкоді.

Колегія суддів погоджується в цілому з висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, спричинену втратою позивачем здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим. З цього приводу апеляційна скарга відповідачем не подавалась і подана позивачем скарга таких доводів не містить.
Між тим, рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано і практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.
Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як зазначено вище, відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 20 травня 2024 року, затвердженого 20.05.2024р. начальником Південно–Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці і складеного відносно підприємства АТ «КЗРК», встановлено наявність у ОСОБА_1 , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становить 11 років 04 місяців на підприємстві відповідача, ряд професійних захворювань.
У пункті 13 Акту зазначений висновок про наявність шкідливих умов праці, за яким умови праці ОСОБА_1 відносяться до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі».
Отже, роботодавець АТ «КЗРК» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.
У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги позивача, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначено без урахування роз`яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 65%. Через хронічні професійні захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, що позначається на його душевному та фізичному станах, через обізнаність у незворотності негативних змін у його подальшому житті. Враховуючи наведене, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди заподіяної позивачу, слід змінити, збільшивши його з 200 000 грн. до 300 000 грн., що більш відповідатиме встановленим судом обставинам справи та висновкам суду касаційної інстанції по справам, що випливають з аналогічних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, оскаржуване рішення змінити в частині розміру моральної шкоди та розподілу судових витрат. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частково задовольняючи апеляційну скаргу позивача, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір», та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 3 000 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4 500 грн. за подачу апеляційної скарги, що разом складає 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 та розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень без утримання податків та обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 3 000 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 4 500 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, що разом складає 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 08 січня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв