ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/428/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/3042/24 Категорія: 304090000 	Волкова Н. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       05 березня 2025 року                                                                                                   м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді  	Новіков О.М., Сіренко Ю.В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04.12.2024 (повний текст складено 14.12.2024, суддя в суді першої інстанції Волкова Н.С.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :

у жовтні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №2465781803 від 13.12.2021 у розмірі 23206,00 грн., заборгованість за договором позики №0502513510 у розмірі 10064,68 грн., заборгованість за договором позики №74278825 у розмірі 18233,80 грн., заборгованість за кредитним договором №13061-02/2022 у розмірі 4454,80 грн., заборгованість за кредитним договором №19302-01/2022 у розмірі 4250,00 грн., заборгованість за кредитним договором №2880779 у розмірі 16319,70 грн., заборгованість за кредитним договором №100771739 у розмірі 10000 грн., а всього 86528,98 грн. та судові витрати.
В обґрунтування вимог вказано на те, що позивач у справі набув права вимоги до відповідача за укладеними договорами факторингу на суму, заявлену до стягнення.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04.12.2024 позовні вимоги у справі відхилено з посиланням на те, що позивач не довів перехід до нього права вимоги від попередніх кредиторів до відповідача, так як суду не було надано повний текст відповідних договорів факторингу. Також у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи про надання відповідачу кредитних коштів.

Позивач подав на вказане рішення суду 13.01.2025 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позов.
В обґрунтування вказано на те, що договори факторингу за якими позивач набув права вимоги до відповідача є чинними та недійсними судом не визнавалися, отже наявність відповідних прав у позивача презюмується. Так як для вирішення спору у справі має значення лише частина вказаних правочинів, що стосується відповідача, зазначені договори суду надавалися не повністю з метою збереження конфіденційної інформації. Слід врахувати, що кожен реєстр боржників до договору факторингу містить понад 50 сторінок та його доручення до матеріалів справи буде недоцільним. Надані суду у даній справі договори факторингу, за міркуваннями скаржника, дають змогу встановити факт переходу до позивача права вимоги до боржника.
Оскільки відповідні кредитні договори є дійсні та до суду не оспорювалися правовідносини, що ними врегульовані, мали місце, отже кредиторами зобов`язання по наданню коштів відповідачу виконувалися належним чином, чого суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» адвокат Хворост Д.М. просила її відхилити, як таку, що не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим. Також заявлено вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в апеляційному суді в сумі 5 000,00 грн.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості у сумі меншій тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 13.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2465781803. Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
08.02.2022  між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 0502513510, за умовами якого товариство надає позичальнику кредит у розмірі 2 169,00 грн. Строк кредиту 12 місяців.
27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 74278825, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором U66bkBiaw5.
Згідно з п. 1 Договору позики за цим Договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) згідно графіку платежів або достроково.
12.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 13061-02/2022. Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Кредитного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 1 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Також 20.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19302-01/2022. Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Кредитного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 2 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
30.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем по справі ОСОБА_1 було укладено Договір № 2880779 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями.
Відповідно до п.1.2 укладеного договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Загальний розмір кредиту сторонами договору встановлено в розмірі 3000,00 грн.
31.01.2022 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 100771739, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 10 000 грн., строком на 30 днів з 31.01.2022. Даний договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором V74684.
Також у матеріалах справи наявний договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК».
28.02.2024 укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
24.11.2022 укладений договір факторингу № 24/11-22 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Інфінанс».
14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06-21 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
13.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13012023.
17.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 17052023.
16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 16072024.
За наданими позивачем витягами з реєстру прав вимог, які є додатками до вказаних договорів факторингу, вбачається, що ним отримано права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за зобов`язаннями за кредитним договором №2465781803, договором позики №0502513510, договором позики №74278825, кредитним договором №13061-02/2022, кредитним договором №19302-01/2022, кредитним договором №2880779, кредитним договором №100771739 на загальну суму, заявлену до стягнення у цій справі.
Указані договори факторингу, як і долучені до них акти прийому-передачі реєстру боржників, судом першої інстанції оцінено критично, оскільки їх надано не у повному обсязі.
Також районний суд вказав про відсутність первинних бухгалтерських документів щодо перерахунку позичальнику коштів первісними кредиторами.
Указані міркування покладено в основу відхилення позовних вимог у спрваі.
Проте з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може, з урахуванням такого.
За приписами ч.1, п.1 ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на основі письмових доказів.
Стаття 77 ЦПК України щодо належності доказів передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У свою чергу статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Сторони у справі не ставлять під сумнів дійсність як кредитних договорів, так і договорів факторингу, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Також відповідачем не заперечується існування відповідних кредитних правовідносин чи зміст договорів, якими вони регламентуються. Доказів наявності судових спорів щодо визнання зазначених правочинів недійсними матеріали справи також не містять.
Відтак позивач, надавши витяги з договорів факторингу, що стосуються відступлення прав вимоги за кредитними договорами саме щодо відповідача, вправі розраховувати, що суд на підставі таких доказів матиме змогу встановити дійсні фактичні обставини у справі.
Апеляційний суд також приймає до уваги, що саме кредитний договір (або договір позики) є основним джерелом доказів щодо наявності кредитних правовідносин з відповідачем, так як визначає їх зміст, а договір факторингу в частині, наданій позивачем, безумовно підтверджує наявність в останнього права вимоги до відповідача за укладеним з попереднім кредитором кредитним договором (договором позики).
Отже апеляційні доводи скаржника у даній справі є обґрунтованими.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кредитні кошти за договорами та не повернув їх у погоджені строки разом із нарахованими відсотками, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договорами факторингу.
Сума заборгованості, яка вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, складає за:
- кредитним договором №2465781803 - 23206,00 грн., 
- договором позики №0502513510 - 10064,68 грн., 
- договором позики №74278825 - 18233,80 грн., 
- кредитним договором №13061-02/2022 - 4454,80 грн., 
- кредитним договором №19302-01/2022 - 4250,00 грн., 
- кредитним договором №2880779 - 16319,70 грн., 
- кредитним договором №100771739 - 10000 грн., 
а всього 86528,98 грн.
Доказів погашення вказаної суми боргу, хоча б частково, поточному чи попереднім кредиторам, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04.12.2024 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог у справі судові витрати по сплаті судового збору слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача, стягнувши 3028,00 грн. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції, та 4542,00 грн. судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи.
Доказів наявності у відповідача пільг щодо сплати судового збору матеріали справи не містять.
Надаючи оцінку вимогам представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених в апеляційному суді, у сумі 5 000,00 грн., апеляційний суд враховує таке.
Частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.  До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.
Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, а також те, що правова позиція позивача сформована при розгляді справи судом першої інстанції та потреби у додатковому збиранні доказів та правовому аналізі обставин справи на стадії її апеляційного перегляду не має, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 4000,00 грн., що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – задовольнити.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04.12.2024 у даній цивільній справі – скасувати.
Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1 – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за:
- кредитним договором №2465781803 у сумі 23206,00 грн., 
- договором позики №0502513510 у сумі 10064,68 грн., 
- договором позики №74278825 у сумі 18233,80 грн., 
- кредитним договором №13061-02/2022 у сумі 4454,80 грн., 
- кредитним договором №19302-01/2022 у сумі 4250,00 грн., 
- кредитним договором №2880779 у сумі 16319,70 грн., 
- кредитним договором №100771739 у сумі 10000 грн., 
а всього 86 528,98 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 7570,00 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій, та 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу в апеляційному суді.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 05.03.2025.

Суддя-доповідач                 

Судді