ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/4705/24	
(суддя Хилько Л.І., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Шальєвої В.А., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі №340/4705/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 липня 2024 року звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким, з урахуванням уточнень, просить:
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення у період з 12 липня 2022 р. по 08.05.2023 р.; 
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р. "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 гривень за період з 12 липня 2022 р. по 08 травня 2023 р. за вирахуванням раніше виплачених додаткових грошових винагород; 
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100000 гривень за період з 12 липня 2022 р. по 08 травня 2023 р. за вирахуванням раніше виплаченої суми додаткової грошової винагороди; 
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4 % від місячного грошового забезпечення за кожен місяць служби, але не менше 25 % грошового забезпечення; 
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 % від місячного грошового забезпечення за кожен місяць служби, але не менше 25 % грошового забезпечення.           
Позовна заява фактично обґрунтована тим, що відповідачем не виплачено всі належні види грошового забезпечення при звільненні, які мали бути розраховані виходячи із факту отримання поранення під час виконання бойового завдання.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.02.2023 року №3 встановлено, що ОСОБА_1 не отримував поранення під час виконання бойового завдання (а.с.218 т.1), а тому на час винесення наказу  командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.05.2023 року відповідач не мав підстав для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, оскільки отримання позивачем поранення не кваліфіковане як таке, що пов`язано із захистом Батьківщини. Також, судом першої інстанції враховано, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.05.2023 року позивача виключено зі списків особового складу у зв`язку з непридатністю до військової служби за висновком ВЛК (а.с.83 т.1) та за вказаним наказом, позивачу, зокрема, було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, яка в свою чергу, згідно з витягом із розрахунково-платіжної відомості №22 від 06.06.2023 року позивачу виплачена у розмірі 11412,30 грн (а.с.5 т.2).           
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, які вплинули на правильність вирішення страви.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 (т.1 а.с.44, 46).
           12.01.2023 року на підставі рапорту ОСОБА_1 призначено службове розслідування щодо встановлення обставин, причин та умов, що призвели до травмування під час виконання бойового завдання (а.с.196 т.1).
           02.02.2023 року відповідачем складено акт проведення службового розслідування від 02.02.2024 року. Вказаним актом службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 не отримував поранення під час виконання бойового завдання при безпосередній участі у бойових діях, здійснені ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини (а.с.212-217 т.1).
          Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.02.2023 року №3 встановлено, що ОСОБА_1 не отримував поранення під час виконання бойового завдання при безпосередній участі у бойових діях здійснених ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини (а.с.218 т.1).
          Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.05.2023 року позивача виключено зі списків особового складу у зв`язку з непридатністю до військової служби за висновком ВЛК (а.с.83 т.1).
          За вказаним вище наказом, позивачу було виплачено:
- премія (523%);
- щомісячну надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65%;
- компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки;
- грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік;
- одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби.           Правомірність дій відповідача щодо не виплати позивачу додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн у період з 12 липня 2022 року по 08 травня 2023 року та правомірність не нарахування і не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4 % від місячного грошового забезпечення за кожен місяць служби, але не менше 25 % грошового забезпечення є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченими Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року та триває до теперішнього часу.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (надалі, також - Постанова №168), яка набрала чинності 28.02.2022 року та застосовується з 24.02.2022 року. 
Пунктом 1 Постанови №168 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин), зокрема, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000 грн, а саме:
1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
В підтвердження наявності у позивача права на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн позивачем надано до суду довідки військово-лікарської комісії, виписки із медичної картки стаціонарного хворого, виписні епікрізи, свідоцтво про хворобу (т.1 а.с. 9-37).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що підставою для отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн можуть бути документи, які підтверджують факт того, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини або перебував у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Натомість до суду не надано доказів того, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним саме із захистом Батьківщини.
Надані позивачем до суду медичні документи свідчать про отримання позивачем поранення (контузії, травми, каліцтва), проте не підтверджують того, що таке поранення пов`язано саме із захистом Батьківщини.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що документом, який би міг підтвердити факт того, що отримане позивачем поранення (контузія, травма, каліцтво) пов`язано саме із захистом Батьківщини може бути довідка довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) в якій би містилася така інформація або акт проведення службового розслідування в якому б містилася така інформація.
Натомість, позивачем таких документів до суду не надано.
Враховуючи те, що матеріали справи не містять документів, які б підтверджували той факт, що отримане позивачем поранення (контузія, травма, каліцтво) отримано під час виконання бойового завдання при безпосередній участі у бойових діях, здійснені ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та пов`язано саме з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не мав підстав для виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції погоджується і з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплати позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 % від місячного грошового забезпечення за кожен місяць служби, але не менше 25 % грошового забезпечення, зважаючи на те, що на підставі наказу командира  військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2023 року позивачу, було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, що підтверджується витягом із розрахунково-платіжної відомості №22 від 06.06.2023 року (а.с.5 т.2).           На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі №340/4705/24 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                     Повне судове рішення складено 04 лютого 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов