УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №2-824/07 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                 Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання        Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №2-824/07 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересова особа - ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопалова Віталія Юрійовича, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Рожкової О.С. в м. Житомирі,
в с т а н о в и в :

         У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопалова В.Ю., у якій просив:
- визнати дії та бездіяльність державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопалова В.Ю. неправомірними;
- скасувати постанову державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопалова В.Ю. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.11.2021;
- відсторонити від виконавчого провадження №49541468 державного виконавця Шестопалова В.Ю. із передачею виконавчого провадження іншому виконавцю.
В обґрунтування скарги зазначав, що він є боржником у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа Корольовського районного суду м. Житомира №2-824 від 02.03.2007 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Вважає, що збільшення державним виконавцем в постанові про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника від 15.11.2021 мінімального розміру аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є неправомірним. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити скаргу в повному обсязі.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2025 року у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не враховано та не наведено в рішенні його посилання на ст. 58 Конституції України, як на норму прямої дії по суті порушеного питання. Звертає увагу на те, що у його скарзі порушене питання про неправомірне, на його думку, збільшення державним виконавцем розміру аліментів з 25% від отриманих доходів до розміру не меншому ніж 50% прожиткового мінімуму. Вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму нівелює не зворотність дії у часів законів. Зазначає, що хоча і законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, проте це не означає, що цей механізм автоматично забезпечує і виконує платник аліментів. Вказує, що за відсутності рішення суду про збільшення розміру аліментів, державним виконавцем самостійно збільшено мінімальний розмір аліментів. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 березня 2007 року у справі №2-824/07 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, починаючи з 02.01.2007 і до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
02.03.2007 Корольовським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист у справі №2-824/07 на виконання вищевказаного рішення про стягнення аліментів та державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження №49541468.
15.11.2021 державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопаловим В.Ю. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою здійснено відрахування з доходів ОСОБА_1 у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 28.08.2018 державними виконавцями мало бути здійснене автоматичне збільшення розміру аліментів до мінімального гарантованого за всіма постановленими раніше судовими рішеннями про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Правовідносини, які виникають у процесі виконання судового рішення регулюються, зокрема Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
В силу вимог ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та при цьому зобов`язаний, зокрема, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.
За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України в редакції, станом на 02.03.2007, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Законом України №2037-VIII від 17.05.2017 року частину 2 статті 182 СК України викладено у новій редакції - «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» (зміни в цій частині набрали законної сили 08.07.2007).
Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII, який набрав чинності з 14.08.2018 частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, за яким виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Такі мінімальні гарантовані розміри аліментів регламентовані Сімейним кодексом України та визначаються Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 20 червня 2019 року у справі №632/580/17, провадження №61-51сво18 звертає увагу, що Законом України від 03липня 2018 року №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством з дати набрання чинності цим Законом, передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
Враховуючи норми статті 58 Конституції України, статті 5 ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року №5-р(I)/2019, державний виконавець при виконанні рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язаний застосовувати правову норму, чинну на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії.
Отже, правомірним є рішення державного виконавця Шестопалова В.Ю. про відрахування із доходів ОСОБА_1 на користь стягувача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Доводи апеляційної скарги про те, що для стягнення аліментів у підвищеному розмірі потрібне рішення суду про збільшення розміру аліментів є необґрунтованими, оскільки стягнення аліментів державний виконавець здійснює в порядку виконання виконавчого листа №2-824 від 02.03.2007.
Тому для стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно не потрібне окреме рішення суду про стягнення аліментів в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч.ч.1. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України (ч.1 ст.69 цього Закону).
У справі, що переглядається встановлено, що постанова державного виконавця від 15.11.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника відповідає нормам ст. ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для її скасування відсутні.
Таким чином, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість скарги на дії державного виконавця, а стосуються переоцінки доказів та є лише незгодою апелянта з прийнятим судом першої інстанції рішенням.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не доведено, що дії суб`єкта оскарження щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно вчинені з порушенням вимог чинного законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом першої інстанції, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 18 березня 2025 року. 

Головуючий 

Судді