У х в а л а
11 березня 2025 року
м. Київ
справа № 761/9142/22
провадження № 61-1935ск25
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. ознайомився з касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник) 
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року
у справі за позовом скаржника до Державного бюро розслідувань (далі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди та 
в с т а н о в и в :
1.           У травні 2022 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 1 000 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.
2.           18 квітня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким залишив без задоволення позов скаржника.
3.           29 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.
4.           5 листопада 2024 року скаржник вперше подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення. У касаційній скарзі зазначив, що підставою їхнього касаційного оскарження є неправильне застосування судами обох інстанцій статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання їх застосування у подібних правовідносинах.
5.           14 листопада 2024 року Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржника. Мотивував тим, що, вирішуючи цей спір суди не застосували приписи статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України, а тому безпідставними є доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування цих приписів у спірних правовідносинах; оскільки скаржник не навів передбачені Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) підстави для касаційного оскарження, то касаційну скаргу слід повернути.
6.           27 листопада 2024 року скаржник знову звернувся до Верховного Суду з тією самою касаційною скаргою.
7.           20 грудня 2024 року Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржника. Мотивував тим, що скаржник подав ту саму касаційну скаргу; підстав, які стали причиною повернення попередньої, не усунув.
8.           2 січня 2025 року скаржник втретє подав до Верховного Суду касаційну скаргу. Мотивував її так само, як і попередні.
9.           29 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржника. Мотивував аналогічно до попередніх.
10.        13 лютого 2025 року скаржник вчетверте подав до Верховного Суду касаційну скаргу (датовану 2 листопада 2024 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Зазначив таку ж підставу касаційного оскарження, як і раніше.
11.        Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути.
11.1.    Верховний Суд в ухвалі від 14 листопада 2024 року звернув увагу скаржника на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник обов`язково має зазначити: 1) норму матеріального права, яку неправильно застосував апеляційний суд, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформулював Верховний Суд; 2) висновок апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду під час застосування відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, цю норму треба застосувати. Верховний Суд у зазначених ухвалах встановив, що суди попередніх інстанцій не застосували приписи статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України, а тому безпідставними є доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування цих приписів у спірних правовідносинах.
11.2.    Скаржник, подаючи вчетверте ту саму касаційну скаргу, датовану 2 листопада 2024 року, підставу, яка стала причиною повернення його попередніх касаційних скарг, не усунув. Ухвали Верховного Суду від 14 листопада, 20 грудня 2024 року та 29 січня 2025 року, які набрали законної сили, проігнорував.
11.3.    У кожній із зазначених ухвал Верховний Суд вказував скаржникові на можливість повторно подати касаційну скаргу лише тоді, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. Це виключало можливість подання тієї самої касаційної скарги, оскільки підставою повернення були недоліки її тексту. Можлива незгода скаржника зі змістом відповідних ухвал не дозволяла йому ігнорувати вимоги суду. Крім того, Верховний Суд, отримавши від скаржника ту саму касаційну скаргу, яку раніше суд йому повернув через її недоліки, обмежений вимогами власних ухвал, постановлених 14 листопада, 20 грудня 2024 року та 29 січня 2025 року.
11.4.    Учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 1 і 7 частини другої статті 43 ЦПК України).
11.5.    Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
11.6.    Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
11.7.    Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
11.8.    За змістом частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами будь-які дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. 
11.9.    Повторне (вчетверте) подання тієї ж касаційної скарги, яку Верховний Суд уже неодноразово повертав, без усунення її недоліків, що були підставою для повернення 14 листопада, 20 грудня 2024 року та 29 січня 2025 року, не спрямоване на виконання завдання цивільного судочинства, є недобросовісною поведінкою, явним зловживанням заявником відповідним процесуальним правом, неповагою до Верховного Суду та його остаточних судових рішень.
11.10. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).
11.11. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).
11.12. Оскільки скаржник зловжив процесуальним правом на подання касаційної скарги, її слід повернути.
12.        За змістом пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами.
12.1.    Верховний Суд вважає за потрібне попередити заявника про те, що у разі повторних дій, які визнані зловживанням процесуальними правами, на заявника буде накладений штраф. Ухвала Верховного Суду про стягнення штрафу оскарженню не підлягає (абзац другий частини четвертої статті 148 ЦПК України).
Керуючись статтями 2, 43, 44, 260, 261 ЦПК України,
у х в а л и в :
повернути  ОСОБА_1  касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя 	 	Д. А. Гудима