ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року	Львів	Справа № 569/16341/24 пров. № А/857/31307/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, 
на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року (суддя – Гордійчук І.О., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №569/16341/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, 
про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі,

                                                            встановив:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП, в якому просив: 1) визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №2897610 від 23.08.2024; 2) закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення; 3) стягнути на користь позивача сплачений судовий збір розміром 605,60 грн.. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи такі безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.11.2024 позов задоволено. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2897610 від 23.08.2024 року винесену інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції Богданець Тарасом Ярославовичем, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП - скасовано. Закрито справу про адміністративне правопорушення. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення представника відповідача, викладені у відзиві, а також долучені докази, які підтверджують порушення позивачем норм ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема, відео- та фотоматеріали із лазерного вимірювача швидкості руху TruCAM LTI 20/20 ТС №008350, котрі підтверджують вчинення даного адміністративного правопорушення. При тому права особі роз`яснювались, за що й було проставлено в пункті 8 оскаржуваної постанови підпис власноруч ОСОБА_1 , що фактично останнім і не оскаржується та доказами не спростовується. Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на зворотну сторону оскаржуваної постанови, де вбачається наявність переліку прав осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності за ст.268 КУпАП, з якими фактично після розгляду адміністративних матеріалів гр. ОСОБА_1 міг ознайомитися та діяти в майбутньому у відповідності до норм чинного законодавства. Твердження ОСОБА_1 стосовно позбавлення його права на захист, викладене не в розумінні обмеження його прав саме працівниками патрульної поліції, а самої обстановки, що склалася на місці зупинки, перебування на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, 155 км. Твердить скаржник, що на момент винесення адміністративних матеріалів відносно позивача патрульний поліцейський діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства і оскаржувана постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно. У свою чергу позивач не довів та не підтвердив належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було, клопотання про їх витребування не заявлено. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, яким він обґрунтував свій позов. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Стягнути позивача на користь відповідача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 726,72 грн.. 

Учасники справи в засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. 
Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників). 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково. 

Суд встановив такі фактичні обставини справи. 
Відносно позивача ОСОБА_1 інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції Богданець Т.Я. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2897610 від 23.08.2024 року за ч.1 ст.122 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с. 6). 
За змістом вказаної постанови ОСОБА_1 23.08.2024 року о 17:17 год, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN E-GOLF, державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, 155 км, рухався зі швидкістю 78 км/год, при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів в населеному пункті Обарів, позначеному дорожніми знаками 5.49-5.50 на 20 км/год., чим порушив п.12.4. ПДР за що передбачено адміністративну відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II ТС 008350 (далі - TruCAM II). Велась відеофіксація на технічний пристрій 470865. 
Вважаючи таку постанову відповідача протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду. 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідача, суд апеляційної інстанції частково не погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. 
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є питання щодо протиправності постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху. 
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. 
Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. 
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»). 
Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Відповідно до п.12.9 (б) ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил. 
Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобі дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.. 
Також, загальне обмеження швидкості 50 км/год. стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», дія цього обмеження скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». При цьому, загальні обмеження швидкості в населеному пункті не перериваються після перехресть і діють на всіх вулицях населеного пункту. 
Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вважав, що встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, доводи позивача про порушення інспектором статей 268, 280 КУпАП України суд вважав не спростованими, а тому дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю, відповідно, позов підлягає задоволенню. 
Надаючи правову оцінку обставинам дотримання поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, дотримання працівниками поліції прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності в частині надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, колегія суддів зазначає таке. 
Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. 
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У розглядуваній справі, з урахуванням переглянутого наданого відповідачем фото та відео матеріалу з приладу TruCAM серійний № ТС008350, встановлено зафіксований швидкісний режим автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував позивач, а саме: 08.23.2024, час: 17:17:14, АД Н22 Устилуг Луцьк Рівне 155 км., Oператор ID: 0168510, Ліміт швидкості: 50 км/год., Швидкість: 78 км/год., Дистанція: 212,1 м, файл 1724433434_U2200_0823_171714.jmx. 
Стосовно дотримання інспектором поліції при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності норм статей 268, 280 КУпАП України, суд враховує те, що позивач, обґрунтовуючи порушення процедури складання оскаржуваної постанови, зазначає про незабезпечення йому права на адвоката. 
Колегія суддів враховує, що право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття "кримінальне правопорушення" в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява N 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі "Корнєв і Карпенко проти України" (Kornev and Karpenko v. Ukraine). 
У відповідності до приписів ст.59 Конституції України, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Відповідач не надав суду доказів забезпечення позивачу права на адвоката. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що незабезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права на юридичний захист, не є самостійною та достатньою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення із закриттям провадження у справі, оскільки така підстава не підпадає під перелік обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, які наведені у статті 247 КУпАП. 
Так, згідно частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі. 
Статтею 386 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, частина третя якої встановлює, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2897610 від 23.08.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. 
Однак, з урахуванням наведених вище норм законодавства, суд першої інстанції сформував помилковий висновок про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст.122 КУпАП. 
Тому, з урахуванням приписів статті 286 КАС України, скасувавши рішення (постанову) суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, необхідно надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), тобто до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції. 
На підставі наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції допустив часткове порушення норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції, згідно вимог статті 317 КАС України, слід скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовної вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст.122 КУпАП, із прийняттям в цій частині нової постанови про надіслання справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст.122 КУпАП на новий розгляд до УПП в Рівненській області ДПП. 
У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки вимоги позивача в частині скасування спірної постанови поліцейського від 23.08.2024 року вирішено вірно, що не спростовано доводами апеляційної скарги відповідача. 
Відповідно до положень статті 139 КАС України понесені відповідачем як суб`єктом владних повноважень судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -             
                      
                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції – задоволити частково. 
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року в адміністративній справі №569/16341/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі – скасувати частково, а саме, в частині закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 КУпАП, - і в цій частині прийняти нову постанову. 
Надіслати справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції. 
У решта частині рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року в адміністративній справі №569/16341/24 – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.  

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 10.02.2025 року