УХВАЛА
27 грудня 2024 року 
м. Київ
справа № 376/2107/20
провадження № 61-15613ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради, яка є правонаступником Буківської сільської ради Сквирського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -відділ у Сквирському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права власності на майно, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сквирської міської ради, яка є правонаступником Буківської сільської ради Сквирського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ у Сквирському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області, про визнання права власності на майно.
Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на комплекс будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , у тому числі гідротехнічну споруду шириною 9,5 м, довжиною 76 м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку водного фонду, загальною площею 6,6 га (ставок), що розташована по АДРЕСА_1 та примикає до гідротехнічної споруди. Зобов`язано Буківську сільську раду Сквирського району Київської області надати дозвіл позивачу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 6,6 га (ставок), що розташована по АДРЕСА_1 та примикає до гідротехнічної споруди. Зобов`язано відділ у Сквирському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області присвоїти кадастровий номер земельній ділянці водного фонду, площею 6,6 га, що розташована по АДРЕСА_1 та примикає до гідротехнічної споруди.
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року виправлено описку у рішенні Сквирського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року. У всьому тексті рішення зазначено об`єкт, на який за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності - фільтруючу, контурну гідротехнічну споруду, загальною площею 547,0 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 (ширина по гребеню 2,6 м, довжина 77,0 м, максимальна висота 1,35 м, закладання верхнього відкосу - 1:1,75, низового - 1:1, 75). Доповнено резолютивну частину рішення абзацом: «Визнати за ОСОБА_1 право власності на фільтруючу, контурну, гідротехнічну споруду, загальною площею 547,0 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 (ширина по гребеню 2,6 м, довжина 77,0 м, максимальна висота 1,35 ., закладання верхнього відкосу - 1:1,75, низового - 1:1, 75)».
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі - керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації, на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року у цій справі закрито.
21 листопада 2024 року перший заступник керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністраціїзвернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року, направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків - надання документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.
Заявником вимоги ухвали суду касаційної інстанції виконано.
Підставою касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Касаційна скарга першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року, після усунення недоліків, подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а тому касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Сквирської міської ради, яка є правонаступником Буківської сільської ради Сквирського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -відділ у Сквирському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права власності на майно, за касаційною скаргою першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року.
Витребувати з Сквирського районного суду Київської області цивільну справу № 376/2107/20.
Надіслати іншим учасникам справи № 376/2107/20 копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 17 січня 2025 року. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            Є. В. Синельников
                                                                                                   О. М. Осіян
                                                                                                   В. В. Шипович