Справа № 169/1187/24 	Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К. 	
Провадження № 22-ц/802/360/25  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 березня 2025 року                                                 місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Турійського районного суду Волинської області від 14 січня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариствj з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») у грудні 2024 року звернувся в суд позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 01 лютого 2024 року між Товариством з ообмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі – ТОВ «ФК «1 БАНК») та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 79594229 на суму 8500 грн. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників № 25 від 20 червня 2024 року, у тому числі до ОСОБА_1 на суму 29 231,50 грн. Відповідач свого зобов`язання не виконала. Жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора не здійснила. Відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за цією угодою в розмірі 29 231,50 грн, з яких 8500 грн – заборгованісті за основною сумою, 20 731,50 грн – заборгованість за відсотками. Просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості: за Договором позики № 79594229 в розмірі 29 231,50 грн, з яких 8500 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 731,50 грн – сума заборгованості за відсотками та судові витрати.
Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 14 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за Договором позики № 79594229 в розмірі 29 231,50 грн, з яких заборгованість за тілом позики становить 8500 грн, за процентами за користування кредитними коштами – 20 73,50 грн, а також судовий збір в розмірі 3028 грн.
Відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року був укладений між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовго до укладення договору позики від 01 лютого 2024 року, а тому вважає, що на момент укладення такого договору факторингу її боргові зобов`язання ще не існували, відтак право вимоги за ними не могло бути відступлене. Відповідно до умов договору позики розмір відсотків за користування кредитом становить 1606,50 грн, і такі відсотки нараховувалися у період з 01 лютого 2024 року по 01 березня 2024 року за ставкою 0,63%. Після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з вимогами частини другої статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Додатки до договору факторингу надані не у повному обсязі, тому вважає їх та см договір недопустимими докази факту відсутплення права вимоги. Позивач не надав реєстру прав вимоги, який є невід`мною частиною договору факторингу, а витяг з такого реєстру не містить підпису посадової особи і відтиску печатки первісного кредитора, що унеможливлює будь-які висновки про правову природу, істотні умови та дйсність договірних зобов`язань. Позивачем не доведено факту отримання ним права грошової вимоги за договором позики. У матеріалах справи також відсутні будь-які докази, які б підтверджували виконання кредитодавцем узятих на себе зобов`язань, а саме беготівкового перерахунку коштів на її (відповідача) рахунок (банківську картку). Розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором позики, оскільки відсутні докази перерахунку кредитних коштів на картку чи рахунок позичальника, підтвердження отриання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору. Просила скасувати рішення Турійського районного суду Волинської області від 14 січня 2024 року в цій справі, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначив, що вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними. Для укладення договору відповідач вчинила ряд дій без здійснення яких договір не був би укладений, що в свою чергу підтверджує укладання договору в електронній формі. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору в електронній формі, відповідачем не висловлено. Суду було надано копії витягу з договору факторингу, акту прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників до договору факторингу, що підтверджує та дозволяє дійти висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» одержав від первісного кредитора прво вимоги по заборгованості апелянта. Крім того, договір факторингу в установленому законом порядку недійсним не визнаний, тому щодо нього діє презумпція правомірності. Доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо в суду є сумніви щодо конкретного доказу, він має змогу витребувати оригінал такого доказу в позивача. Рішення суду вважає ухваленим з додержанням норм процесуального права та з правильним застосуванням норм атеріального права. Просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Судом встановлено, що 01 лютого 2024 року ТОВ «1 БАНК» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір позики № 79594229. Відповідно до умов Договору ТОВ «1 БАНК» взяло на себе зобов`язання передати у власність ОСОБА_1 грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок останньої із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, а ОСОБА_1 – повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (пункт 1 Договору).
Пунктом 2 Договору передбачено, що сума позики становить 8500 грн, первісний строк позики – 30 днів, денна процентна ставка – 0,63 % за день, базова процентна ставка – 2,5% за день. Згідно з пунктом 4 Договору у випадку невиконання позичальником свого обов`язку з повернення позики в останній день строку користування, позичальник отримує право користування кредитом без застосування штрафних санкцій протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, визначеною в підпункті 2.3 пункту 2 Договору. Проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування, визначеного Договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, визначеною в підпункті 2.3 пункту 2 Договору.
Договір позики підписаний електронними підписами сторін, зокрема, відповідач підписала договір шляхом введення одноразового ідентифікатора 65653. Також у Договорі вказаний номер електронного платіжного засобу відповідачки НОМЕР_1 . Факт підписання договору позики сторонами та його відповідності Закону України «Про електронну комерцію» сторонами не оспорюється, і встановлені в цій частині рішення суду першої інстанції обставини справи відповідачем не оскаржуються.
До Договору позики № 79594229 від 01 лютого 2024 року як Додаток №1 додано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка також підписана електронними підписами сторін.
З розрахунку заборгованості встановлено, що ОСОБА_1 за договором позики № 79594229 від 01 лютого 2024 року становить 29 231,50 грн, з яких заборгованість за основною сумою боргу – 8500 грн, заборгованість за відсотками – 20 731,50 грн.
Згідно з положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою цієї статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частиною шостою статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли права вимоги за договором позики № 79594229 від 01 лютого 2024 року (первісний кредитор ТОВ «1 БАНК») за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (додаткова угода № 29 та реєстр боржників № 25 від 20 червня 2024 року).
Заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо висновків суду в цій частині судового рішення колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1. 2 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БАНК» погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржниів згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги; підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Сторони цього договору 20 червня 2024 року уклали додаткову угоду № 29 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, у якій погодили ціну продажу прав вимоги згідно реєстру боржників № 25 від 20 червня 2024 року. Цього ж дня ними було підписано акт прийому передачі реєстру боржників № 25 від 20 червня 2024 року.
Надання позивачем витягу з реєстру боржників № 25 від 20 червня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року виключно в частині договору позики № 79594229 від 01 лютого 2024 року укладеного між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 , в сукупності з копіями такого договору факторингу, додаткової угоди, акту прийому-передачі, є достатніми доказами набуття позивачем прав вимоги за цим кредитним договором. Ціна продажу прав вимоги за реєстром № 25 погоджена додатковою угодою від 20 червня 2024 року. Факт набуття позивачем прав вимоги за спірним кредитним договором підтверджений належними та достатніми доказами, оскільки перехід таких прав відбувся 20 червня 2024 року відповідно до вимог пункту 1. 2 договору факторингу від 14 червня 2021 року у момент підписання акту прийому-передачі реєстру. У день підписання додаткової угоди, складення реєстру боржників та підписання акту прийому передачі такого реєстру зобов`язання за договором позикик, укладеним з відповідачем, вже існували. Договір факторингу ні в цілому, а ні в будь-якій із його частин, не оспорювався та не визнаний недійсним.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині відсутності доказів зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача колегія суддів зазначає наступне. Вказуючи на відсутність доказів про зарахування відповідачу на зазначений нею картковий рахунок кредитних коштів у розмірі 8500 грн на виконання вимог договору позики, відповідач не надає доказів не отримання цієї суми, а саме виписку з карткового рахунку. Сторонами підписаний договір позики і відповідач не ставила питання про невиконання умов цього договору. Одночасно із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. 
За умовами договору (пункт 1) позичальник погодилася із тим, щоб позичені грошові кошти були перераховані на її банківський рахунк із використанням реквізитів платіжного засобу у безготівковій формі. У розділі «Юридичні адреси та реквізити сторін» містяться реквізити (номер) електронного платіжного засобу НОМЕР_1 , які були вказані нею (позичальником) власноручно у відповідному полі особистого кабінету на сайті первісного кредитора (позикодавця). Ні відзив на позовну заяву, а ні апеляційна скарга відповідача не містить доводів на спростування того, факту, що такий елекронний платіжний засіб належить саме їй (позичальнику).
Відповідно до положень пункту 23 договору позики позичальник ідентифікований та веритифікований за допомогою Системи BankID НБУ. BankID Національного банку України - це спосіб електронної автентифікації громадян за допомогою їхніх даних в банку, де вони обслуговуються. При користуванні електронними послугами, портал формує електронний запит до банку, де особа є клієнтом, для отримання її персональних даних (ПІБ, паспорт, РНОКПП, адреса, електронна пошта та інші дані – залежно від порядку надання конкретної електронної послуги). На підставі отриманих даних проводиться електронна автентифікацію особи. Тільки користувач (власник персональних даних) може ініціювати передачу цих даних від абонента ідентифікатора до абонента надавача послуг.
З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги без належних та допустимих доказів не спростовують факту отримання нею позичених коштів від первісного кредитора, та, відповідно, утрворення заборгованості за договором позики відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
Відповідач заперечуючи щодо нарахування процентів за позикою, зазначила, що вони були нараховані позивачем після спливу визначених договорами строків кредитування. 
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 року №444/9515/12, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Колегія судів зауважує, що суд першої інстанції проаналізував нараховані проценти за вищевказаним кредитним договором та дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. 
У пункті 4 Договору позики сторони домовилися про те, що, відповідно до статті 1048 ЦК України, у випадку невиконання позичальником свого обов`язку із повернення позики в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування по відношенню до позичальника штрафних санкцій протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена підпунктом 2.3 пункту 2 Договору позики.
Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена підпунктом 2.3 пункту 2 договору. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.
З аналізу означеного пункту Договору позики встановлено, що його сторони домовилися про те, що у випадку неповернення позичальником суми позики в останній день строку позики, проценти за користування сумою позики позикодавцем нараховуються наступним чином: у період строку позики за денною процентною ставкою (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності протягом первісного строку кредитування) 0,63%/день, а протягом наступних 90 календарних днів за базовою процентною ставкою - 2,70%/день. Суд, перевіривши нарахування кредиторами розміру відсотків за користування відповідачем сумою позики, керуючись статтею 627 ЦПК України, а також умовами договору позики, зокрема пунктом 4, встановив, що їх розмір визначений правильно. Заперечуючи щодо розрахунку заборгованості за процентами, відповідач не навела альтернативного розрахунку на спростування доводів позовної заяви, висновків суду в цій частині та розрахунків позивача.
Рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
       
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Рішення Турійського районного суду Волинської області від 14 січня 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складене 20 березня 2025 року.

Головуючий  - суддя        

       Судді