КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №755/17869/24                                                                               Головуючий у І інстанції - Левко В.Б.
апеляційне провадження №33/824/1563/2025                                        Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
24 лютого 2025 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Кіщака Дмитра Сергійовича, переглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року, якою 
 
                                                                          ОСОБА_1 ,
                                                                         ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
   громадянина України,
   який проживає за адресою: 
   
АДРЕСА_1 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік,  -  
 
установив:
         
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №138735 від 28 вересня 2024 року, цього ж дня, 28 вересня 2024 року о 15 год 38 хв ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Березняківська, 10, м. Київ, з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. 
Від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на нагрудний відео реєстратор «Моторола VB400 474193, 474022», чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 , через Дніпровський районний суд м. Києва, подав апеляційну скаргу (зареєстрована за вх.№6113, 03 лютого 2025 року), в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, та провадження у справі про притягнення його, ОСОБА_1 ,  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 , через Дніпровський районний суд м. Києва, подав ще одну апеляційну скаргу на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року, зареєстрована за вх.№6891, 05 лютого 2025 року, яка є ідентичною апеляційній скарзі від 03 лютого 2025 року, а тому розглядаються апеляційним судом як одна апеляційна скарга.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що жодні докази, якими підтверджується саме факт керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт пропонування проведення огляду у встановленому законом порядку відсутні.
Відсутність в матеріалах адміністративного провадження доказів того, що він керував транспортним засобом під час його зупинки, а також була зупинка транспортного засобу під його керуванням з боку працівників поліції, виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, вказує, що матеріали справи містять ряд інших порушень працівників патрульної поліції, зокрема не передбачена законом пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння особі, яка не є водієм, які виключають можливість притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки взагалі не було зупинки транспортного засобу, а поліцейські під`їхали до автомобіля, який був припаркований та не рухався, і за кермом якого знаходився інший водій.
Зазначає, що в протоколі зазначено про наявність у нього таких ознак сп`яніння як: почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Хоча, на відео з бодікамер поліцейських чітко видно, що такі ознаки йому не озвучувались та фактично є відсутніми, оскільки поліцейські взагалі його не перевіряли на наявність будь-яких ознак, а видумали їх вже при складанні протоколу. На відео чітко видно, що він поводить себе адекватно і виважено, оскільки впевнений в своїй правоті.
В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисник Кіщак Д.С., апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених вище підстав. 
Представник Дніпровської окружної прокуратури м. Києва в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 250, ч. 6 ст. 294 КУпАП вважав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, переглянувши справу за  наявними  в ній  доказами, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню  з таких підстав.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах адміністративної справи доказах.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Винуватість  ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
-у протоколі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2024 року серії ЕПР1 №138735;
-у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 вересня 2024 року;
-у рапорті інспектора взводу 3 роти 2 батальйону із забезпечення супроводження ДПП Федоренка В. від 28 вересня 2024 року;
-у витягу з АРМОР;
-на відеозаписі з бодікамер інспекторів патрульної поліції від 28 вересня 2024 року з місця події, на якому зафіксовано відмову від проходження огляду;
-на відеозаписі з камер відеоспостереження сервісу «Безпечне місто», де зафіксовано момент, коли водій (чоловічої статі) - ОСОБА_1 вийшов з місця водія та пересів на місце пасажира, а пасажир (жіночої статі) пересіла на місце водія.
ОСОБА_1 своїми діями порушив п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дії працівників поліції, які складали протокол, не визнано протиправними у передбачений законом спосіб.
Обставини, зазначені в протоколі повністю узгоджуються із дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписами із нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського та відеозаписом з камер відеоспостереження сервісу «Безпечне місто», на яких достатньо повно відображені події, які відбувались 28 вересня 2024 року за участю ОСОБА_1 .  
Відеозаписи свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. А на відео зафіксовані подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже вище перелічені докази узгоджуються між собою, підстав для сумнівів у їх достовірності апеляційний суд не вбачає, що в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Суд апеляційної інстанції вважає обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, таким, що відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.33, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому, апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                                               К.П. Приходько