Ухвала
Іменем України
 
18 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 522/1289/24
провадження № 61-16330ск24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Кострицького В. В., Назарової М. В., Коновалової В. А., у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2024 році ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, у якому просив стягнути з відповідачів, які є спадкоємцями ОСОБА_13 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , солідарно або у частках відповідно до встановленого ступеня їхньої вини:
майнову шкоду у розмірі 506 800,00 Євро і 2 500,00 грн;
збитки, завдані внаслідок заволодіння належним йому майном, вартістю 121 410,00 грн;
з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 солідарно або у частках відповідно до встановленого ступеня їхньої вини 150 000,00 грн в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.
 
Разом із позовною заявою, представником позивача подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житлові будинки та земельні ділянки у Роздільнянському районі Одеської області за переліком, зазначеним у клопотанні, які на праві власності належали ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та прийнято його спадкоємцями після його смерті.
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року з урахування ухвали цього суду від 26 лютого 2024 року про виправлення описки у  задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
заявлені вимоги про накладення арешту є необґрунтованими, безпідставними та не співмірними;
актуальних відомостей про право власності на нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт суду не надано;
з клопотання про забезпечення позову та наданих матеріалів до нього не вбачається належного обґрунтування співмірності такого виду забезпечення заявленим позовним вимогам;
об`єкт нерухомого майна вчиняти дії щодо якого просить позивач у заяві про забезпечення позову не є предметом розгляд даного позову (немайновий спір);
також суд звернув увагу, що предметом позову, що поданий після заяви про забезпечення позову, є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів та скасування рішень про державну реєстрацію. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому у суду відсутні підстави вважати, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 755/5333/20 від 24 лютого 2021 року.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року:
            апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Сягровець Т. М. задоволено;
            ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою заяву представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Сягровець Т. М. про забезпечення позову - задоволено;            ухвалено накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:
на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 69,80 кв. м, житловою пл. 45,4 кв. м;
на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 30,1 кв. м, житловою пл. 19,1 кв. м;
на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв. м, житловою пл. 21,4 кв. м;
на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 71,4 кв. м, житловою пл. 46,9 кв. м;
на земельну ділянку НОМЕР_1 , площею 0,0941 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0152, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 ;
на земельну ділянку НОМЕР_2 , площею 0,0873 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0151, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 ;
на земельну ділянку НОМЕР_3 , площею 0,1900 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0144, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 ;
на земельну ділянку НОМЕР_4 , площею 0,0598 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0072, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 ;
на земельну ділянку НОМЕР_4 , площею 0,1500 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0073, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 ;
на земельну ділянку НОМЕР_5 , площею 0,15 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0052, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 ;
на земельну ділянку НОМЕР_5 , площею 1,8500 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0053, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 ;
на земельну ділянку НОМЕР_6 , площею 1,8500 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0046, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 ;
на земельну ділянку НОМЕР_6 , площею 0,1500 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0045, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 , вартістю 37 628 (тридцять сім тисяч шістсот двадцять вісім) грн., що підтверджується договором купівлі-продажу (реєстровий № 1855), посвідченим приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Б. І. 27 грудня 2012 року;
на земельну ділянку 302, площею 1,0000 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0044, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 ;
на земельну ділянку НОМЕР_7 , площею 1,0000 га, кадастровий номер 5123955400:02:004:0051, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 ;
на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною пл. 22,9 кв. м, житловою пл. 15,7 кв. м.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим;
відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами;
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову»;
отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам;
апеляційний суд зазначив, що позовними вимогами у цій справі є стягнення на користь позивача з відповідачів, які є спадкоємцями ОСОБА_13 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , солідарно або у частках відповідно до встановленого ступеня їхньої вини: майнову шкоду у розмірі 506 800 євро і 2 500 грн; збитки, завдані внаслідок заволодіння належним йому майном, вартістю 121 410 грн; а також стягнення на користь позивача з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 солідарно або у частках відповідно до встановленого ступеня їхньої вини 150 000 грн як компенсації за заподіяну моральну шкоду. Таким чином, заявлені позовні вимоги є майновими, та між сторонами дійсно існує майновий спір;
 апеляційний суд зазначив, що належність об`єктів нерухомого майна про які зазначає позивач спадкодавцю  ОСОБА_13 підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно 366245622, сформованою 16 лютого 2024 року та яка надана в обґрунтування апеляційної скарги. Крім того, матеріали справи містять довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості. З урахуванням того, що     ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 помер, вказане майно має бути успадковане відповідачами, які входять до кола його спадкоємців, відповідно - вимога про компенсацію завданих матеріальної та моральної шкоди адресована саме спадкоємцям   ОСОБА_13 , відповідачам у справі. Тобто, наявним є нерухоме майно, щодо якого потенційно може бути оформлене право власності відповідачами - спадкоємцями   ОСОБА_13 - та яке може бути відчужене до вирішення справи за заявленим позовом по суті, що унеможливить у подальшому стягнення грошових коштів з відповідачів у випадку задоволення позову;
ураховуючи викладене, апеляційний суд зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення, в межах ціни позову, арешту на нерухоме майно може мати наслідком подальше відчуження відповідачами такого майна на користь третіх осіб, що ускладнить ефективний захист та поновлення прав позивача у разі ухвалення судового рішення на користь останнього;
за таких обставин, колегія суддів зробила висновок про існування взаємозв`язку між обраним ОСОБА_4 заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказане у клопотанні майно, власником якого є ОСОБА_13 , та предметом позовних вимог;
таким чином апеляційний суд зробив висновок про те, що наявні правові підстави для задоволення вимог заяви ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову. Вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог. Судом першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у забезпеченні позову було враховано виключно інтереси відповідача, який без застосування забезпечення позову шляхом накладення арешту на його майно може у будь який момент переоформити право власності на третю особу, що зробить неможливим в подальшому виконання рішення суду у випадку задоволення позову. При цьому, у разі незастосування заходів забезпечення, позивач несе ризики того, що весь судовий процес не буде мати жодного результату. Отже, за наведених обставин відчуження спірного майна зумовить необхідність вчинення додаткових зусиль з метою захисту порушеного права, зокрема, шляхом звернення із позовом до нового власника. Такий ризик є виправданим та відповідає меті забезпечення позову, у зв`язку з цим доводи суду про неспівмірність заходів забезпечення позову пред`явленим позовним вимогам, апеляційний суд визнає обґрунтованими; 
з урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням постанов Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 369/16176/20, від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, колегія суддів зробила висновок про те, що виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
 
ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , 04 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нову постанову, якою скасувати арешт.
 
ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що:
суд апеляційної інстанції недотримався вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, відповідно до якої заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами;
незважаючи на наявність довідок про оціночну вартість майна, відсутність доказів, які б доводили розмір ймовірно завданої майнової шкоди, свідчить про неможливість встановлення не лише співмірності заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, але й про незаконність накладення арешту на майно в такому випадку; 
у справі наявні інші відповідачі (проте позивач не звертався про накладення арешту на їх мано) і у ході накладення судом арешту на майно, яке належало ОСОБА_13 , таке накладення мало відбуватись з урахуванням ймовірного солідарного стягнення шкоди або ж відповідно до встановленого ступеня вини;
апеляційним судом не було надано жодної оцінки тому, що представником позивача не було додано доказів, які б підтверджували коло спадкоємців;
з ОСОБА_1 , як зі спадкоємця ОСОБА_13 , має бути стягнуто майнову шкоду, нібито завдану кримінальним правопорушенням, навіть сам факт вчинення якого не встановлений у рамках кримінального провадження за результатами розгляду обвинувального акту, оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_13 закрито, відносно інших обвинувачених вирок не ухвалювався.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).
 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
 
Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом». Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно,  не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача. Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. пункти 40 - 43, 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23)).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».
 
Арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (див. постанову Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року в справі № 567/459/23 (провадження № 61-10214св23)).
 
Апеляційний суд встановив, що: 
            
            позовними вимогами у цій справі є стягнення на користь позивача з відповідачів, які є спадкоємцями ОСОБА_13 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , солідарно або у частках відповідно до встановленого ступеня їхньої вини: майнову шкоду у розмірі 506 800 євро і 2 500 грн; збитки, завдані внаслідок заволодіння належним йому майном, вартістю 121 410 грн, а також стягнення на користь позивача з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 солідарно або у частках відповідно до встановленого ступеня їхньої вини 150 000 грн як компенсації за заподіяну моральну шкоду; 
            
            між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, який спрямований на забезпечення фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову.
 
Таким чином, встановивши, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви про забезпечення позову. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                      В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                         І. О. Дундар 
 
                                                                                                Є. В. Краснощоков