ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3350/25 Справа № 201/10079/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 , 
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року, головуючий у суді першої інстанції Наумова О.С.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 з вимогою про стягнення інфляційних збитків у розмірі 915197,81грн та три проценти річних у розмірі 102952,04грн від простроченої суми заборгованості, на підставі статті 625 ЦК України.
Існування таких вимог ОСОБА_1  пов`язувала із тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012року у справі №412/8528/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 здійснено поділ спільного майна подружжя. Визнано, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал-в, належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині, відповідно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості цієї квартири та автомобіля в розмірі 286050,00грн, залишивши квартиру та автомобіль в цілому у власності ОСОБА_2 .
Вказувала, що рішення суду не виконується ОСОБА_2 з 2012 року, про рішення та необхідність його виконання ОСОБА_2 був обізнаний, оскільки при оголошення рішення останній був присутнім.
Наразі рішення знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Лисенка Ю.О. (виконавче провадження № 75566273), та примусово стягнуто з банківського рахунку ОСОБА_2 грошові кошти у сумі лише 1133,63 грн. Добровільно рішення не виконується з 2012 року. Станом на дату подання даного позову рішення суду не виконане, заборгованість не сплачена.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та три проценти річних від простроченої суми заборгованості, задоволено.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
10 січня 2025 року ОСОБА_2 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через систему “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2  висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду скаржник пов`язував з тим, що за рішенням суду від 26 липня 2012року до 2024року не здійснювалось жодних виконавчих дій, зі сторони стягувача також не вчинялося жодних дії спрямованих на виконання рішення суду, вона не отримувала виконавчий лист, не пред`являла його до виконання. Таку бездіяльність скаржник пов`язував з тим, що ОСОБА_3 добровільно виконав рішення суду за домовленістю та після укладення договору дарування ОСОБА_1 написала розписку про те, що претензій за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справа № 412/8528/2012 не має, однак зі спливом 12 років, ці розписки не збереглися. 
Також заявник вказував про те, що відсутні докази того, що він на час вирішення цього спору фактично прострочив виконання грошового зобов`язання в даному випадку рішення суду, як то передбачено статтею 625 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних збитків, підставою нарахування яких фактично було невиконання рішення суду. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка заперечила проти апеляційної скарги, заявляла що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2025року справу призначено до судового розгляду на 04 березня 2025 року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012року по справі № 412/8528/2012, яке набрало законної сили 07 серпня 2012року, визнано, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал –в, належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині, відповідно.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості 1/2 квартири АДРЕСА_1 та 1/2 автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал –в у розмірі 286050 грн, залишивши квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал – в цілому у власності ОСОБА_2 .
04 квітня 2024року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду від 26 липня 2012року.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024року їй відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
24 червня 2024року ухвалою Верховного Суду ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження.
31 травня 2024року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки лише в березні 2024року вона дізналася про винесене рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024року заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення залишено без задоволення. Суд зазначив що ні нормами ЦПК України, ні нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачена видача виконавчого листа на виконання рішення суду на підставі ухвали суду. Окрім того, судом роз`яснено заявнику її право на звернення з заявою до канцелярії суду про видачу виконавчого листа для пред`явлення його до виконання, що й було зроблено останньою 08 липня 2024року.
12 липня 2024року представником ОСОБА_1 отримано виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 11 липня 2024року.
       Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024року заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа № 412/8528/2012 виданого 11 липня 2024року таким що не підлягає виконанню, залишено без задоволення. 
       Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Лисенка Ю.О. від 17 липня 2024року відкрите виконавче провадження № 75566273 з примусового виконання рішення, стягнуто грошові кошти з банківського рахунку ОСОБА_2 у сумі 1133,63 грн (а.с.23 – 24).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2024року, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024року скасовано. Заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено, визнано виконавчий лист №412/8528/2012, виданий 11 липня 2024року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська таким, що не підлягає виконанню.
       За розрахунком позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України від суми, яка не стягнута на користь позивачки, інфляційні втрати за період з 08 серпня 2012року по 10 липня 2024року становлять 915197,81 грн, 3 (три) проценти річних за розрахунковий період з 08 серпня 2012року по 06 серпня 2024року – 102952,04 грн (а.с.2-6).
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині що рішення суду про стягнення коштів до тепер не виконане, а тому позивач має право на нарахування трьох процентів річних, які є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Як правову підставу для задоволення позову суд першої інстанції виснував, що наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
       Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи. 
       Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
       Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання та за конкретних обставин цієї справи неналежне виконання грошового зобов`язання підтверджено рішенням суду, в якому суд захистив право позивача та визначив розмір суми що підлягала стягненню, – фактично обов`язок виконати грошове зобов`язання трансформувався в обов`язок виконати рішення суду.
       Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України - ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.
       Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
       Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.
       Проте, як вбачається з матеріалів справи, вони не містять жодних доказів звернення позивачки з часу набуття прав кредитора (після ухвалення судом рішення суду 26 липня 2012року) до відділу ДВС з метою виконання рішення суду до 2024року. 
       За рішенням суду від 26 липня 2012року до 2024року не здійснювалось жодних виконавчих дій, зі сторони стягувача також не вчинялося жодних дії спрямованих на виконання рішення суду, вона не отримувала виконавчий лист, не пред`являла його до виконання, лише 12 липня 2024року представником ОСОБА_1 отримано виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 11 липня 2024року.
       Слід зазначити, що доказів на підтвердження перебування на виконанні у відділі ДВС до 2024року виконавчих листів, виданих на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошової компенсації у розмірі 286050,00грн, матеріали справи також не місять, такі докази відсутні та позивачем суду не надані.
       Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Враховуючи, що грошове зобов`язання ОСОБА_2 перейшло в обов`язок останнього виконати рішення суду, однак на теперішній час відсутні докази того, що до 2024року виконавчі листи у справі перебували на виконанні, слід дійти висновку, що за умов що склалися у даній справі застосування статті 625 ЦК України нерозривно пов`язане з простроченням виконання обов`язку по виконанню рішення суду.
       Заразом, ніщо не вказує на те, що боржник ОСОБА_2 на час вирішення цього спору фактично прострочив виконання грошового зобов`язання в даному випадку рішення суду, як то передбачено статтею 625 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат, підставою нарахування яких фактично було невиконання рішення суду.
       Саме з такого розуміння вищезазначених норм процесуального та матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
       Тож, судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову не враховано вищевикладеного, внаслідок чого суд безпідставно прийшов до висновку про необхідність стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання у даній справі. 
       З наведених мотивів, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. 
       Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що оскільки відсутні докази того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання в даному випадку рішення суду, як то передбачено статтею 625 ЦК України, то відсутні підстави для задоволення позову про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025року було відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору у розмірі 12217,79грн за подачу апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року до ухвалення апеляційним судом рішення у справі та приймаючи до уваги висновок суду про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 12217,79грн.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 — задовольнити. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та три проценти річних від простроченої суми заборгованості — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 12217,79грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 березня 2025року.

Судді: