Справа № 308/9086/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2024                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Висіцької І.В., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року справи про адміністративні правопорушення справи №308/9086/24 (номер провадження - 3/308/5062/24) за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та №308/9089/24 (номер провадження - 3/308/5065/24) за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, об`єднано в одне провадження, присвоївши йому номер №308/9086/24 (номер провадження - 3/308/5062/24).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення:
- за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП - у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяч сімсот) грн.,
- за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП - у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн.
Відповідно до положень ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень,передбачених ч. 2 ст. 204-1, ч. 2ст. 185-10 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
       Відповідно до постанови суду, - ОСОБА_1 , 13.05.2024 року о 20 год. 56 хв., в складі групи осіб вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску через державний кордон України, на відстані 600 метрів до лінії державного кордону на напрямку 273 прикордонного знаку, у зв`язку з чим був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», чим порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Крім цього, ОСОБА_1 , 13.05.2024 року о 20 год. 56 хв., під час затримання прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку на напрямку прикордонного знаку 273, на відстані 600 метрів до лінії державного кордону вчинив злісну непокору законному розпорядженню прикордонного наряду, а саме: при його виявленні, після поданої прикордонним нарядом команди, жестами та словами «Стій! Прикордонний наряд. Прикордонний патруль», вчинив спробу втечі у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 12 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Висіцька І.В., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, та вважає, що судом першої інстанції під час її винесення було не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи, суд підійшов формально до їх вивчення, порушив (неправильно застосував) норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого прийнято незаконну постанову, яка підлягає скасуванню. Вказує на те, що висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що невідомі ОСОБА_1 військовослужбовці нещадно били його по різним частинам тулуба та кінцівкам, в результаті чого йому було завдано легких тілесних ушкоджень, відтак всі документи ОСОБА_1 підписував під психологічним та фізичним тиском. Зазначає, що підзахисний не мав умислу перетинати державний кордон та в матеріалах справи не може бути жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 у складі групи осіб, оскільки такої групи взагалі не існувало. Просить суд скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10 та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Крім того просить поновити строк апеляційного оскарження рішення суду. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду, вказує, що постанова постановлена без участі ОСОБА_1 , оскільки належним чином не був повідомлений про розгляд справи, копію постанови забезпечено надання загального доступу 07.06.2024 року. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Висіцька І.В. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останній рухом справи не цікавилися, повідомлені за допомогою смс-повідомлення, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Висіцької І.В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Частиною другою статті 185-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчиненні групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою вказаної статті.
Частиною другою статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підроблених документів чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою зазначеної статті.
Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.
Протоколами про адміністративні правопорушення серій ЗхРУ за № 142820, 142810 від 14.05.2024 стверджується, що 13.05.2024 року о 20 год. 56 хв., прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 273 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на відстані 5 метрів до інженерних споруд та загороджень, 600 метрів до державного кордону України, при спробі незаконного перетину кордону з України до Словацької Республіки, виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з іншим громадянином України вчинив злісну непокору законній вимозі прикордонного наряду, а саме: при його виявленні, після поданої прикордонним нарядом команди, жестами та словами «Стій!, вчинив спробу втечі. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 та порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за які передбачені ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Всупереч доводів апеляційної скарги, наявними в протоколах підписами стверджено, що ОСОБА_1 роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, серед яких і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; зі змістом протоколів ОСОБА_1 ознайомлений зрозумілою йому мовою та їх копії отримав, про що свідчать його підписи, при цьому пояснення з приводу обставин події виклав на окремому аркуші.
Викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10 та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 14.05.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 14.05.2024, рапортом інспектора прикордонної служби ОСОБА_2 від 14.05.2024, схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 , поясненнями ОСОБА_1 в яких він не заперечував намір в незаконному перетині держаного кордону, а також відеозаписом, який міститься на DVD-R диску, що доданий до протоколу, на якому міститься запис, що ОСОБА_1 свою вину визнає.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.
Всупереч доводам апеляційної скарги, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколів та інших матеріалів справи.
Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старший лейтенант ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор діяв саме у межах наданих йому повноважень.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративних правопорушень, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Твердження сторони захисту про те, що наміру перетинати державний кордон ОСОБА_1 не мав, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за вказаних у протоколі обставин.
Зокрема, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 був затриманий на відстані 600 метрів від лінії державного кордону, в районні прикордонних знаків № 273, 274 на відстані 5 метрів до інженерних споруд та загороджень, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто в місці де діє прикордонний режим. При цьому, ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях не заперечував свого наміру на незаконний перетин державного кордону поза межами пункту пропуску.
Аналіз встановлених обставин справи свідчить про те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на спробу перетнути поза пунктами пропуску державний кордон України, у складі групи осіб.
Безпідставними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 у складі групи осіб, оскільки такої групи взагалі не існувало. При цьому, апеляційний суд констатує, що матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза межами пункту пропуску спільно з іншим учасником групи, що не заперечував і сам ОСОБА_1 в наданих письмових поясненнях від 13.05.2024 під час його затримання та складання адміністративних матеріалів.
Проаналізувавши зміст складених щодо ОСОБА_1 протоколів, апеляційним судом встановлено, що такі повною мірою відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в них відображені всі необхідні й передбачені цієї нормою відомості.
При цьому, в апеляційній скарзі не наведено жодних мотивів у підтвердження доводів про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана захисником-адвокатом Висіцькою І.В., апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику-адвокату Висіцькій І.В. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
       Апеляційну скаргу адвоката Висіцької І.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага