ОКРЕМА ДУМКА
Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Литвиненко  Ірини Вікторівни, Пророка Віктора Васильовича
15 січня 2025 року
м. Київ
справа № 761/16797/21
 
провадження № 61-1117св24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 15 січня 2025 року касаційну скаргу  заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнив. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року в частині вирішення позовної вимоги першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 скасував і ухвалив в цій частині нове рішення про задоволення позову. Скасував державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,0 кв. м, житловою площею 17,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 847759380000, запис за № 13235875 про яку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Патрєвої Юлії Павлівни 
від 12 лютого 2016 року, індексний номер 28220439, підстава для державної реєстрації - договір дарування, серія та номер: 250, виданий 10 лютого 2016 року. Стягнув із ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп. 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Іваненко Марія Володимирівна, задовольнив частково. Постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року в частині вирішення позовних вимог про визнання спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 26,6 кв. м, житловою площею 14,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 847686880000, відумерлою та витребування цієї квартири від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва скасував, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року в частині наведених цим судом підстав для відмови у задоволенні зазначених позовних вимог змінив, виклав його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
 
Постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Київської міської прокуратури 2 611,12 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в суді першої інстанції, та 3 916,67 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, скасував. 
Не можемо погодитись із цією постановою в частині задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 з огляду на наступне.
Колегія суддів змінила мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року в частині  відмови у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 26,6 кв. м, житловою площею 14,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 847686880000, відумерлою та витребування цієї квартири від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва, обґрунтовуючи судове рішення застосуванням за аналогією частини другої статті 1280 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї правової норми право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону, й територіальна громада у разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації, посилаючись на висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 09 грудня 2024 року у справі № 754/446/22 (провадження № 61-7349сво23). 
 
В ухвалі від 30 жовтня 2024 року у справі № 757/18879/20, провадження № 14-127цс24 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що ухвалою 
від 05 вересня 2023 року Велика Палата Верховного Суду повернула справу 
№ 202/5154/21 відповідній колегії суддів для розгляду. Підставою для повернення вказаної справи Велика Палата Верховного Суду визначила неподібність правовідносин у наведених справах, оскільки підстави набуття спадкового майна відповідачем відрізнялися: у справі № 202/5154/21 такою підставою було підроблене, на переконання прокурора, свідоцтво про право власності, а у справі 
№ 461/12525/15, від висновку в якій колегія суддів пропонувала відступити, - рішення суду про визнання права на спадкування, яке у подальшому було скасовано. Після повернення справи № 202/5154/21 на розгляд відповідної Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказана справа розглянута касаційним судом по суті шляхом прийняття постанови від 01 листопада 2023 року про залишення без змін постанови суду апеляційної інстанції, якою задоволено позовні вимоги прокурора про визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного володіння на користь територіальної громади. У постанові також зазначено, що до спірних правовідносин не застосовуються правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 грудня 2022 року у справі 
№ 461/12525/15, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними й у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Тобто Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв до уваги мотиви повернення на розгляд справи № 202/5154/21, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 05 вересня 2023 року, та погодився з тим, що висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 
2022 року у справі № 461/12525/15, є незастосовними до правовідносин, у яких відповідач набуває право на нерухоме майно не в порядку спадкування, а на підставі підроблених документів, датованих ще за життя спадкодавця.
Висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15, є незастосовними до правовідносин, що виникли у цій справі,ОСОБА_3  заволодів спадковим майном - квартирою АДРЕСА_2 , з використанням нікчемного  договору дарування, оскільки власник цього майна - ОСОБА_4 на час укладення та нотаріального посвідчення договору дарування помер, що свідчить про відсутність у нього цивільної правоздатності на момент вчинення правочинів і неможливість укладення ним договору, який фактично був спрямований на незаконне заволодіння чужим майном.
 
Отож, вважаємо правильними висновки апеляційного суду про те, що  договір дарування від 10 лютого 2016 року є нікчемним, а отже ОСОБА_3 не набув право власності на спірне майно і не міг ним розпоряджатися, а подальші дії зі спірним нерухомим майном, а саме набуття права власності ОСОБА_2 , за умови відсутності належних документів дійсності набуття права власності на ці квартири ОСОБА_1 , не можуть мати юридичних наслідків. 
 
Вважаємо, що до правовідносин, які виникли в цій справі, не можна застосовувати за аналогією частину другу статті 1280 ЦК України, так як ОСОБА_1 не набув право власності в порядку спадкування на спірне майно.
Незважаючи на те, що набуття суб`єктивного права у територіальної громади на відумерлу спадщину пов`язується з відповідним висновком суду про відумерлість такої спадщини, для територіальної громади такою ж мірою діє презумпція того, що відумерла спадщина належить їй з моменту відкриття спадщини. Такий висновок зобов`язує визнавати за територіальною громадою право на отримання судового захисту до моменту констатації судом спадщини як відумерлої у тому разі, якщо спадкове майно підлягає поверненню з незаконного володіння іншої особи.
У спадкових відносинах територіальна громада завжди має правомірні очікування щодо отримання у комунальну власність відумерлого майна, а відтак має речові права на майно, які підлягають захисту в тому ж обсязі, що і право власності. Ураховуючи, що до складу відумерлої спадщини входять також і обов`язки, що передбачено частиною четвертою статті 1277 ЦК України, територіальна громада має розглядатися як універсальний правонаступник спадкодавця.
Територіальна громада фактично була позбавлена права на перехід у її власність квартири АДРЕСА_2 в порядку, передбаченому статтею 1277 ЦК України та висновки в цій справі значною мірою ускладнюють захист прав територіальної громади від протиправних дій із заволодіння нерухомим майном, яке територіальна громада в силу закону набуває у власність як відумерлу спадщину. На нашу думку, право на отримання лише грошової компенсації, про яке зазначено в постанові Верховного Суду, територіальна громада не зможе реалізувати у зв`язку з відсутністю факту переходу спірного майна від однієї особи до іншої в порядку спадкування.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). 
 
Отже вважаємо,  що відсутні підстави для скасування постанови Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року в частині вирішення позовних вимог про визнання спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_2 та витребування цієї квартири від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва цій справі. 
 
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко
 
                                                                                                В. В. Пророк