Справа № 346/4717/24 
Провадження № 33/4808/1108/24 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Бежука С.М.
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, і накладено адміністративні стягнення:
- за ч. 1 ст. 130 КУпАП – у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
- за 124 КУпАП - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;
- за ст.122-4 КУпАП- у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.
На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення визначено у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, -

                                                             в с т а н о в и в :

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, і накладено адміністративні стягнення:
- за ч. 1 ст. 130 КУпАП – у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
- за 124 КУпАП - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;
- за ст.122-4 КУпАП- у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.
На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення визначено у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн.
Так, судом встановлено, що 23.08.2024 року о 21:00 год. в м. Коломия по вул. Леонтовича, 10 водій ОСОБА_1 , керуюючи автомобілем марки «Опель Астра», д.н.з. « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення мови). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР. 
Також, 23.08.2024 року о 21:00 год. в м. Коломия по вул. Леонтовича, 10 водій ОСОБА_1 керуюючи автомобілем марки «Опель Астра», д.н.з. « НОМЕР_1 », не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований Хюндай акцент д.н.з. « НОМЕР_2 ». При ДТП два автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.1. ПДР.
А також, 23.08.2024 року о 21:00 год. в м. Коломия по вул. Леонтовича, 10 водій ОСОБА_1 керуюючи автомобілем марки «Опель Астра», д.н.з. « НОМЕР_1 », вчинив ДТП із автомобілем «Хюндай Акцент», д.н.з. « НОМЕР_2 », та залишив місце ДТП до якої він причетний, чим порушив п. 2.10 а ПДР.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.
Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідків, які вказували, що він не був за кермом транспортного засобу, а ним керував інший водій. Стверджує, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, також не містить факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Зокрема, стверджує, що в дійсності дорожньо-транспортну пригоду вчинив його знайомий Орест з яким він розпивав алкогольні напої та на прохання якому передав право керування транспортним засобом.   
На думку апелянта, складений протокол про адміністративне правопорушення містить ряд істотних порушень: працівники поліції не вручили йому копію протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені ст. 55, 56, 59 Конституції України. У долучених до матеріалів справи акті огляду та направленні в Коломийську ЦРЛ відсутній підпис поліцейського. Відеозапис долучений, до матеріалів справи, не є безперервним. 
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 не з`явилися, хоча в установленому законом порядку  повідомлялися про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Бежука С.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпіла самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.122-4, ст. 124 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілої. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Бежук С.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати  відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Так, в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Згідно приписів ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив протоколи про адміністративні правопорушення від 12.09.2022 щодо ОСОБА_3 та надав їм належну правову оцінку.
Так, зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення від 23.08.2024 серій ЕПР1 №116707, ЕПР1 № 116716, ЕПР1 № 116699 вбачається, що суть висунутих обвинувачень полягає в тому, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтями  122-4, 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, звинувачується  в тому, що керуючи транспортним засобом, порушив вимоги п. 2.5, 2.10.а, 13.1 ПДР, оскільки вчинив дорожньо-транспорртну пригоду внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб, залишенні місця пригоди та відмовився пройти огляд на стан спьЯніння у встановленому законом попрядку. 
Апеляційний суд вважає, що висунуті ОСОБА_1 обвинувачення носять конкретний характер та дозволяли останьому зрозуміти суть обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. 
Протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою на те особою – поліцейським Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капралом поліції Григорівом Л.І. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою.
Від ознайомлення зі змістом протоколів, надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується даними оглянутих апеляційним судом долучених до матеріалів провадження відеозаписів. 
Данними відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1   був ознайомлений зі змістом протоколів, з правами та обов`язками відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, з інформацією про розгляд справи в Коломийському міськрайонному суді та отримав копії протоколів.
Протоколи про адміністративні правопорушення, на думку апеляційного суду, містять достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Зокрема, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що 24.09.2024 р. ОСОБА_1 скористався своїм правом на професійну правову допомогу та уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Бежуком С.М. (договір про надання правової допомоги на а.с. 24-25 адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130).
Протоколи про адміністративне правопорушення відповідають вимогам ст. 256 КУпАП і не містять недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.
Апеляційний суд, повторно дослідивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням встановлених фактичних обставин, відхиляє доводи апелянта з приводу неналежності та недопустимості як доказу долучених до матеріалів провадження відеозаписів з огляду на їх не безперервний запис, оскільки, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушень, оскільки не керував транспортним засобом.
Зокрема, вищевказані доводи носять непослідовний та суперечливий характер, оскільки зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що дорожньо-транспортну пригоду вчинив його знайомий Орест з яким він розпивав алкогольні напої та на прохання якому передав право керування транспортним засобом. Таким чином,невинуватість у вчиненні правопорушень обгрунтолвується посиланням на обставини, які вказують на ознаки іншого правопорушення, яке полягає у передачи керування транспортного засобу особі, яка перебуває у стані сп`яніння. 
Разом з тим, суд першої інстанції детально перевірив вищевказані доводи та прийшов дор ообгрунтованого висновку, що вони є неспроможними, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджениі судом першої інстанції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку поясненням свідків  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та  ОСОБА_7 зі змісту яких вбачається, що за кермом транспортного засобу, який вчинив дорожньо-транспортну пригоду , перебував незнайомий їм чоловік, а  ОСОБА_1 знаходився на пасажирському сидінні. Зокрема, пояснення вищевказаних свідків носять суперечливий непослідовний характер, оскільки останні не були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди та не надали детальні пояснення щодо її обставин. Крім того, пояснення вищевказаних свідків повністю спростовуються сукупністю інших доказів по справі, якими повно та всебічно встановлені обставини вчинених правопорушень. 
Зокрема, зі змісту пояснень потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_8 останні дізнались про те, що сталася дорожньо-транспортна пригода у зв`язку з тим, що 23.08.2024 року  вечором  спрацювала сигналізація в автомобілі «Хюндай Акцент», який був прикаркований біля будинку та вийшовши на вулицю від молодих хлопців дізналися, що транспортний засіб зачепив інший автомобіль, який проїхав повз та яким керував чоловік з сусіднього будинку. Внаслідок ДТП її автомобіль зазнав механічних пошкоджень у вигляді зламаного бокового дзеркала, поцарапаного переднього крила та тріснутої передньої фари. Один з вказаних молодих хлопців викликав поліцію. Після приїзду поліцейських, ними було опитано свідків та ОСОБА_1 , як водія, який  вчинив ДТП, складено відповідні протоколи. Зазначили, що ОСОБА_1 перебував  в нетверезому стані, путався в своїх поясненнях. 
Показання потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_8 повністю узгоджуються із поясненнями свідка ОСОБА_9 , який безпосередньо був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди і викликав поліції та відеозаписами, які долучені до матеріалів провадження.  
Так, відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до протоколів про адміністративні правопорушення відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколів про адміністративні правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчинених адміністративних правопорушень.
Зокрема, зі змісту відеозаписів вбачається, що після прибуття наряду патрульної поліції на місце події  було встановлено особу ОСОБА_1 ,  як водія транспортного засобу, який вчинив дорожньо-транспортну пригоду та скрився з місця події. Зі змісту відеозапису вбачається, що працівниками поліції  у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим останьому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події. Водій відмовився, від проходження огляду на місці поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та в Коломийській ЦРЛ. Відеозаписом зафіксовано , як  працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що відмова  водія транспортного засобу від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння  прирівнюється за своїми правовими наслідками до перебування в стані алкогольного сп`яніння, а тому відносно нього будуть складені адміністративні матеріали, про притягнення його до адміністративної відповідальності. Далі працівники поліції повідомили водію його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Відеозаписом зафіксовано момент складання матеріалів про адміністративне правопорушення, ознайомлення  ОСОБА_1 із складеним відносно нього протоколами про адміністративні правопорушення, повідомляють, що розгляд справи відбудеться в Коломийському міськрайонному суді, водій відмовився від підписання про ознайомлення та отримання копії, копії протоколів працівниками поліції були вручені ОСОБА_1 .
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що даними оглянутих відеозаписів нагрудних камер працівників поліції доведено, що ОСОБА_1 23.08.2024 виявляв очевидні ознаки перебування в стані алкогольного сп`яніння (нечітка мова, порушена координація рухів,), що давало правові підстави працівникам поліції для проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та пропозиції пройти такий огляд у відповідному медичному закладі з метою відсторонення його від керування транспортним засобом.
Так, зафіксовані відеозаписами бодікамер поліцейських обставини, безумовно стосуються вчинених ОСОБА_1 правопорушень, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
ВИщевказані відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  мають  безсторонній характер,  що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Зокрема, суд першої інстанції оьбгрунтовано вказав у мотивувальні частині рішення, що на відео будинкової камери відео спостереження за 23.08.2024 року зафіксовано, що 21:02:50 біля багатоповерхового будинку припарковане авто марки «Хюндай», повз нього на швидкості проїжджає інше авто, після чого видно, що в припаркованому авто марки «Хюндай» спрацьовує сигналізація і у нього пошкоджене праве бокове дзеркало.
Суд обґрунтовано звернув увагу на те, що зі змісту відеозаписів вбачається, що доводи  ОСОБА_1 на місці події та невідомої особи на імя Орест, яка стверджувала, що саме вона керувала транспортним засобом та вчинила дорожньо-транспортну пригоду бул непослідовними, неузгодженими між собою, а їх поведінка була спрямована на ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків. 
Суд обґрунтовано звернув увагу, що на відеозапису з бодікамери поліцейського останні цифри № 0022В 22:10:37 ОСОБА_1 проганяє Ореста, 22:15:10 чоловік на ім`я ОСОБА_10 «…я навіть прав (водійських) не маю…», 22:37:55 чоловік на ім`я ОСОБА_10 «…у мене є довідка (вказує на психічні вади)…».
Суд першої інстанції обгрунитовано вказав, що на відеозапису з бодікамери поліцейського останні цифри № 0005 22:07:52 зафіксовано, як до поліцейського підходить невідома жінка, вмикає на голосовий зв`язок свій смартфон, в розмові невідомий чоловік стверджує, що з телефонної розмови з ОСОБА_1 він знає, що останній вчинив ДТП і пошкодив чужий автомобіль, просить поліцейського "порішати питання"; 22:14 ОСОБА_1 вказує, що не буде домовлятись з потерпілими, бо вони хочуть в якості відшкодування надто багато. 22:17:00 ОСОБА_1 виправдовується у вчиненому ДТП. 22:19:34 ОСОБА_1 розказує поліцейському хід подій: «…якби я задів дзеркало, то воно би розбилось..», поліцейський запитує: «…то ви зупинились чи зразу заїхали…», ОСОБА_1 відповідає: «…я туди заїхав (показує рукою в напрямку дому), там став, вони до мене прибігли…» далі розказує зміст переговорів з потерпілими.
Відеозаписом з бодікамери поліцейського останні цифри № 0014 21:33:22-25 зафіксовано , як ОСОБА_1   повідомляє поліцейським  «…яке ДТП, дзеркало зачепив, вони машину поставили на дорозі, я їхав…». 21:35:14 поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, 21:35:33 ОСОБА_1 відмовляється проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, 21:36:01 поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження медичного огляду, роз`яснює йому його права по КУпАП.
Відеозаписом  з бодікамери пліцейського останні цифри № 0021В 21:24:50 зафіксовано як  ОСОБА_1 пояснює: «…машина стояла на тротуарі проїхати було неможливо, зачепив дзеркало, тут на ОСОБА_11 …», 21:25:52 ОСОБА_1 «…зачепив дзеркало…», 21:26:00 поліцейський запитує ОСОБА_1 «…на якій ви машині їхали, на Опелі?», ОСОБА_1 відповідає «так», 21:31:51 ОСОБА_1 «…я їхав не міг проїхати навіть…», 21:49:23 поліцейський до свідка подій «…побачив за кермом чоловіка старшого віку, який втік в під`їзд…».
Таким чином, зі змісту поведінки ОСОБА_1 на місці події вбачається, що останній дійсно вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено інший транспортний засіб та залишив місце ДТП та намагався уникнути відповідальності за вчинене.   
Зі змісту відеозаписів з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 . 
Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмовився від проходження відповідного огляду.  
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає. 
Апеляційний суд, дослідивши долучену схему місця ДТП, враховуючи, що 23.08.2024 ОСОБА_1 вчинив наїзд на припаркований транспортний засіб і місце події залишив, за що притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, погоджується з висновками суду першої інстанції і звертає увагу на те, що схеми складені вповноваженою на те особою – поліцейським СРПП Коломийського РВП капралом поліції Григорівом Л.І. з відображенням усіх об`єктів (події) саме так, як їх вбачала посадова особа на час складання схеми місця ДТП. Дані схем ДТП від 23.08.2024 року є достатньо інформативними та повністю узгоджуються з фактичними обставинами адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 , в тому числі і з даними, зафіксованими як в протоколах про адміністративні правопорушення, так і на оглянутих судом відеозаписах події. 
Доводи з приводу порушення встановленого ст. 266 КУпАП порядку проведення огляду на стан сп`яніння є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 звинувачується у відмові пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто порушення приписів п. 2.5 ПДР України,  за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
За приписами ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Разом з тим, апеляційний суд неодноразово зазначав, що відмова водія транспортного засобу від проходження огляду в медичному закладі не звільняє від відповідальності, оскільки  за своїм змістом спрямована на невиконання вимог п. 2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме – за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
Даними матеріалів провадження (протоколу серії ЕПР1 №116707, Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, Направлення на огляд від 23.08.2024 р., відеозапису) встановлено, що ОСОБА_1 23.08.2024 на місці зупинки транспортного засобу з підстав наявності у нього, як водія транспортного засобу, ознак алкогольного сп`яніння, де особисто відмовився від проходження такого огляду. 
З урахуванням вищенаведеного, саме за невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України (відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції)  його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що доводи захисника адвоката Бежука С.М. щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення і  відсутності складу та події правопорушень, є безпідставними та спростовуються сукупністю повторно досліджених судом доказів.  
Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд вважає, що суддя відповідно до приписів 245, 280 КУпАП повно та всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив ДТП, залишивши місце події та на законну вимогу пройти огляд на стан сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду, чим порушив вимоги ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини ОСОБА_1 , майновий стан, ставлення до скоєного правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням приписів ч.2 ст. 36 КУпАП, призначив стягнення в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, що відповідає вимогам закону.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови, що переглядається, не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд , -

                                                          п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                 О.П. Васильєв