УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2025 року
м. Київ
справа № 278/3104/17
провадження № 51-5320 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року, 
встановив:
Завироком Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. 
Вирішено питання щодо цивільного позову та процесуальних витрат .
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року вказаний вирок місцевого суду залишений без змін. 
Відповідно до вироку, ОСОБА_5 , 28 листопада 2014 року близько 21:00 керуючи технічно справним автомобілем «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 з двома пасажирами та рухаючись зі швидкістю 60 км/год на 7 км автодороги «Житомир-Сквира» зі сторони м. Сквира у напрямку м. Житомира навпроти кафе «Тераса», що знаходиться по вул. Шевченка, №126 у с.  Станишівка Житомирського району, не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою та втратив контроль над керованістю транспортним засобом, у зв`язку з чим допустив занос автомобіля, у процесі якого перетнув горизонтальну дорожню розмітку 1.3 «Подвійна суцільна лінія», яку перетинати заборонено, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем «Mercedes-Benz 190», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 з одним пасажиром у салоні.
Своїми діями водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої водій автомобіля «Mercedes-Benz 190» ОСОБА_6 та його пасажир ОСОБА_7 від отриманих сполучних травм тіла загинули на місці пригоди, а пасажирці автомобіля «Renault Scenic» ОСОБА_8 спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення відносно ОСОБА_5 та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що в порушення вимог п. 6 ч. 3 ст. 314 та ч. 1 ст. 314-1 КПКсудом першої інстанції в підготовчому провадженні не було доручено органу пробації складення досудової доповіді з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує його підзахисного, який є раніше не судимим та має на утриманні дитину, що могло вплинути на міру покарання під час постановлення вироку.
Захисник акцентує увагу на те, що незважаючи на клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з його відпусткою та хворобою ОСОБА_5 розгляд провадження в апеляційному суді проводився без їх участі,що на думку скаржника, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування ухвали апеляційного суду.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долученідо скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Основна частина доводів захисника зводиться до того, що він не погоджується з наданою попередніми судами оцінкою доказів посилаючись на неповноту судового розгляду, при цьому скаржник не врахував, що на підставі статей 433, 438 КПК ці обставини не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, а тому доводи щодо цього не перевіряються.
Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286КК, зроблено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд надав відповідну оцінку.
Щодо доводів захисника ОСОБА_4 про істотне порушення місцевим судом вимог процесуального закону, то слід вказати, що відсутність досудової доповіді, з огляду на положення ст. 412 КПК, у даному випадку не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Так, за положеннями ч. 5 ст. 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
Із матеріалів провадження за касаційною скаргою вбачається, що під час проведення підготовчого судового засідання будь-яких заяв чи клопотань про необхідність складання досудової доповіді від учасників кримінального провадження до суду не надходило, суд також не ініціював складання досудової доповіді у провадженні щодо ОСОБА_5 , оскільки сукупність відомостей, які були в розпорядженні суду, дозволили йому призначити ОСОБА_5 міру примусу, що є адекватною характеру вчинених ним дій та їх небезпечності.
Що стосується доводів про розгляд провадження в апеляційному суді без участі ОСОБА_5 та його захисника, слід зазначити наступне.
Пунктом 7 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.
За положеннями ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких віднесено, зокрема, і розумність строків.
Згідно із ч. 2 ст.28 КПК проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
При цьому, критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема, поведінка учасників кримінального провадження (ч. 3 ст. 28 КПК) 
Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
З оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 неодноразово призначалось до апеляційного розгляду, однак за клопотаннями сторони захисту розгляд справи дев`ять разів відкладався.
А тому, беручи до уваги положення ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням думки учасників судового провадження, а також з огляду на конкретні обставини справи, невідворотні наслідки у вигляді смерті двох людей, що настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди, дійшла обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 зловживають своїми процесуальними правами щодо відкладення апеляційного розгляду кримінального провадження, а їхні дії спрямовані на навмисне затягування апеляційного розгляду з метою досягнення терміну закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим здійснено розгляд поданих апеляційних скарг на вирок суду у відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 , участь яких не є обов`язковою, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Таким чином, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в діях апеляційного суду, колегія суддів Верховного Суду не вбачає, оскільки ОСОБА_5 недобросовісно користувався своїми процесуальними правами, зокрема зловживав своїм правом бути повідомленим про час та місце розгляду провадження в апеляційному суді, за власної волі позбавив себе можливості реалізувати свої процесуальні права, а його поведінка свідчить про небажання особисто приймати участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Крім того, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що апеляційним судом неодноразово роз`яснювалась можливість проведення відеоконференції як із захисником ОСОБА_4 так і з його підзахисним, для забезпечення їх участі в судових засіданнях, однак на адресу апеляційного суду жодних клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від них не надходило. 
При цьому, заявляючи клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з відпусткою та хворобливим станом ОСОБА_5 , сторона захисту не ініціювала питання та не зверталась до суду апеляційної інстанції з клопотанням про зупинення судового провадження в порядку ст. 335 КПК. Вказане свідчить, про недобросовісну поведінку сторони захисту, зокрема засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 , яка спрямована виключно на уникнення засудженим кримінальної відповідальності за скоєний ним злочин, оскільки останні не могли не усвідомлювати той факт, що 28 листопада 2024 року спливають строки давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.
Тож, доводи захисника в цій частині також є безпідставними.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Що стосується клопотання захисника ОСОБА_4 про зупинення виконання судових рішень щодо ОСОБА_5 , колегія суддів зазначає, що згідно положень п .4 ч. 1 ст. 430 КПК, суддя-доповідач вирішує таке клопотання тільки після відкриття касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9                                                    ОСОБА_2                                         ОСОБА_3