КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                  
Справа № 758/2411/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/598/2025
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
22 січня 2025 року                                                                                                   м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                 
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Олійника В.І.,                                                                    
                                         при секретарі      Яхно П.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія                 «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Захарчук С.С.,-
      встановив:
 
У лютому 2018 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до суду з названим позовом.
Товариство просило стягнути із ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 73 320 грн 41 коп. та суму судового збору у розмірі                      1 762 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 квітня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: автомобіля «БМВ», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мотоциклу «Хонда», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 .
На момент ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту між ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» та ОСОБА_3 щодо транспортного засобу «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 .
ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» сплатило на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 73 320 грн 41 коп.
Позивач вважав, що сума відшкодованих збитків у розмірі                                     73 320 грн 41 коп. підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року названий позов задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»                     73 320 грн 41 коп. на відшкодування шкоди в порядку регресу та сплачений судовий збір у розмірі 1 762 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
На адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 25 вересня                   2024 року у зв`язку із перебуванням апелянта за межами міста Києва.
19 листопада 2024 року ОСОБА_1 направив на адресу Київського апеляційного суду клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 20 листопада 2024 року у зв`язку із хворобою. ОСОБА_1 зазначив, що копію листку непрацездатності буде надано до наступного судового засідання. Розгляд справи відкладено на 22 січня 2025 року.
21 січня 2025 року ОСОБА_1 направив на адресу Київського апеляційного суду клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 22 січня 2025 року у зв`язку із хворобою. Доказів зазначених обставин апелянтом до суду не надано.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.
Встановлено, що 24 квітня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: автомобіля «БМВ», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мотоциклу «Хонда», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого                  ст. 124 КУпАП.
На момент ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_3 щодо транспортного засобу «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
Відповідно дострахового акту № ДККА-56498 від 15 травня 2017 року сума страхового відшкодування становить 61 344 грн 99 коп.
Згідно до страхового акту № ДККА-56498/1 від 21 червня 2017 року сума страхового відшкодування становить 11 975 грн 42 коп. 
ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 73 320 грн 41 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 8947 від 16 травня 2017 року, № 11869 від 22 червня 2017 року.
Обґрунтовуючи поданий позов, ПрАТ «СК «Українська страхова група» зазначило, що із відповідача на його користь має бути стягнуто сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 73 320 грн 41 коп.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
За ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі                           № 234/16272/15-ц зазначено: « з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди              (ч. 2 ст. 1166 ЦКУ), особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.»
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня              2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Оскільки ПрАТ «СК «Українська страхова група» виконало свої зобов`язання, здійснивши виплату страхового відшкодування, відтак до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до ОСОБА_1 щодо стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 73 320 грн 41 коп.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що згідно із положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України  позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 на відшкодування 73 320 грн 41 коп.
Матеріали справи не містять жодних належних доказів на спростування розрахунку суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «Українська страхова група».
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено розмір та розрахунок відновлювального ремонту, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. 
Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок розміру заподіяної шкоди суперечать вимогам методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних траснпортних засобів, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано контррозрахунку заборгованості.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 09 січня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 рокузалишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст складено 31 січня 2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                             С.Г. Музичко

 
  
                                                                                                                           В.І. Олійник