ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року	Львів	Справа № 380/9692/24 пров. № А/857/25954/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року (головуючий суддя: Грень Н.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 07.05.2024 звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати дії керівника Пенсійного фонду України м. Львова в особі начальника Наталії Гайдар протиправними, та зобов`язати відновити надання пільг на житлово-комунальні послуги і доплату передбачену пенсіонерам, яким за 80 років відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та провести нарахування за пропущений період з січня 2024 року так, як Порядок надання пільг № 389 не може бути застосований до такої категорії осіб, як ветеранів війни, що підтверджено Рішенням Конституційного суду України від 18.12.2018;
- виплатити моральну шкоду вчинену безпідставним призупиненням надання пільг на житлово-комунальні послуги та доплату 80 ти річним пенсіонерам в сумі 3000 грн впродовж 4-х місяців не виплати коштів для придбання ліків від важкого захворювання;
- стягнути витрати по написанні позовної заяви в сумі 2000 грн, в тому числі 1200 грн транспортні розходи (автомобільний транспорт) та 800 грн (позовна заява та листування), а загальна сума становить 5000 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що звернувся до відповідача про поновлення йому пільг згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 зміни внесені у вказаний закон визнано такими, що не відповідають Конституції України. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило у виплатах пільг на оплату житлово-комунальних послуг як учаснику війни з січня 2024 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо відмови у поновленні пільг ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відновити надання пільг відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та провести нарахування за пропущений період з січня 2024 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що порядок надання пільг на оплату житло-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 373. Відповідно до п. 6 Порядку 373 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення проводили нарахування пільг на оплату житло-комунальних послуг по грудень 2022 року. Для забезпечення нарахування пільг на оплату житло-комунальних послуг Пенсійним фондом України здійснено міграцію баз даних про одержувачів пільг станом на 01.01.2023. Електронна особова справа позивача передана від органу соціального захисту до Пенсійного фонду України, в якій призначені суми пільг на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач, також наголошує, що відповідно до п. 3 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного доходу сім`ї. 
Станом на 01.01.2024 розмір доходу до якого застосовується податкова соціальна пільга становить – 4240 грн. Оскільки, середньомісячний сукупний дохід ОСОБА_1 за період з 01.07.2023 по 31.12.2023 становить 10340,35 грн, а тому право на отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг у 2024 відсутнє.
Позивач, 18.12.2024 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу відхилити.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус учасника війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 06.02.2017 Шевченківським відділом соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.
Листом від 03.04.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівські області із заявою у якій просить поновити йому пільги на житлово-комунальні послуги та доплату особам старше 80 років.
Листом від 16.04.2024 № П-53/8-1300/24 ГУ ПФУ у Львівській області відмовило позивачу у нарахуванні пільги на житлово-комунальні послуги та доплати особам старше 80 років, посилаючись на п. 8 Порядку 389.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 у справі № 1.380.2019.005074 ОСОБА_1 поновлено виплату пільг на житлово-комунальні послуги з 18.03.2019 року та зобов`язано здійснювати таку виплату Шевченківським відділом соціального захисту Департаменту гуманітарної політики ЛМР.
Листом № 260310 вих-57074 від 23.04.2024 Шевченківським відділом соціального захисту направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області копії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 у справі № 1.380.2019.005074 та виконавчих листів від 13.04.2020.
Листом Шевченківського відділу соціального захисту від 29.04.2024 № 260310-вих-59922 повідомлено позивача, що зазначені розрахунки проводяться органами Пенсійного фонду України - до 25 числа кожного місяця починаючи з січня 2023 року.
Листами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 10627-10708/П-53/8-1300/24 від 16.04.24, №1300-5311-8/74747 від 08.05.2024 відмовлено позивачу у поновлені пільг на житлово-комунальні послуги та не прийнято до виконання копії рішення Львівського окружного адміністративного суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для зобов`язання відповідача поновити позивачу призупинені пільги на оплату комунальних послуг згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2024, оскільки положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які скасували право позивача на пільги втратили чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (18.12.2018), тобто 18.03.2019.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині відмовити від позову, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон України № 3551) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до ст. 1 Закону № 3551, цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом:
створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття;
організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;
виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;
надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 16 Закону № 3551-XII, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною надаються такі пільги: звільнення передбачених цією статтею осіб і членів їх сімей, які проживають разом з ними, від квартирної плати незалежно від форми власності житлового фонду, від оплати комунальних послуг (водопостачання, каналізація, газ, електроенергія, гаряче водопостачання, центральне опалення, а в будинках, що не мають центрального опалення, - надання палива, придбаного у межах норм, установлених для продажу населенню, та інші види комунальних послуг), від оплати скрапленого балонного газу для побутових потреб, від плати за користування домашнім телефоном і позавідомчою охоронною сигналізацією житла незалежно від виду житлового фонду. Зазначені пільги зберігаються за дружиною (чоловіком), батьками померлих осіб, нагороджених орденом Героїв Небесної Сотні, Героїв Радянського Союзу, повних кавалерів ордена Слави, осіб, нагороджених чотирма і більше медалями «За відвагу», а також Героїв Соціалістичної Праці незалежно від часу їх смерті, а також за дружиною (чоловіком), батьками померлих осіб, зазначених у ч. 2 ст. 11 цього Закону.
Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» статтю 16 доповнено частиною другою такого змісту: 
«Установити, що пільги, передбачені пунктами 4, 5, 7 та 12 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
Постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 у зв`язку з прийняттям Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» затверджений Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї (далі Порядок № 389).
Згідно із п.1 Порядку № 389, цей порядок визначає механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 3 Порядку № 389, пільги, зазначені у п. 1 цього Порядку, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що підставою для надання особам пільг, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, ураховуючи зміни внесені Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII є те, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не повинен перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. 
Згідно з підпунктом 169.4.1 п. 169.4 ст. 169 Податкового кодексу України, право на податкову соціальну пільгу мають особи, місячний дохід яких не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.
Отже, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, низка пільг учасникам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, не надається.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що Конституційний Суд України у рішенні від 18.12.2018 у справі № 1-6/2018(2791/15) про соціальний захист ветеранів війни та членів їхніх сімей дійшов висновку, що встановивши у п. 7 ч. 1 ст.16 Закону № 3551-XII умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні ч. 5 ст. 17 Конституції України.
У цьому рішення Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них ч. 1 ст. 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-XII, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.
Вказаним рішенням Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):
- абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII;
- частину шосту статті 14, частину другу статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII зі змінами.
Абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, частина шоста статті 14, частина друга статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У зв`язку з тим, що абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, згідно з якими виключено окремі положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII зі змінами, втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатимуть пункти 7, 16 частини першої статті 14, пункти 7, 18 частини першої статті 15, пункти 6, 15, 16 частини першої статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що норма ч. 2 ст. 16 Закону № 3551-XII щодо надання пільг за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, втратила свою чинність з підстав визнання її неконституційною через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (18.12.2018).
Тобто, з 18.03.2019 вказана норма не підлягає застосуванню.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач відмовив у поновленні права на отримання пільг зі сплати послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом, що надаються з урахуванням доходу відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2024, у зв`язку з тим, що розмір доходу перевищує встановлену межу.
Однак, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді звернення позивача щодо надання йому права на отримання пільг на житлово-комунальні послуги пенсійний орган не врахував вказане рішення Конституційного Суду України, що призвело до прийняття протиправного рішення про відмову в наданні позивачу пільг на житлово-комунальні послуги.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для зобов`язання відповідача поновити позивачу призупинені пільги на оплату комунальних послуг згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2024.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат на користь відповідача не має.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 380/9692/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін