КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4100/2025                                        
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                 Справа № 362/6673/24
 
24 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                       - Борисової О.В.    
                                  - Левенця Б.Б.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Мартинцової І.О., у цивільній справіза позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
                                              
                                                       в с т а н о в и в:
 
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.
Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 17.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі № 1174.
Витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 виконавчий напис вчинений нею 17.01.2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 1174, а також документи на підставі яких він був вчинений.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області  від 02 жовтня 2024 року позовну заяву  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню залишено без руху.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року позовну заяву  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню  повернуто позивачу.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 04 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
         Зазначає,  що на виконання ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2024 про залишення позовної заяви  без руху він довів до відома суду першої інстанції наступне. Зазначав, що докази звернення до відповідача «Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» та третіх осіб по справі: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича  з письмовою вимогою надати йому сам оспорюваний документ, який є предметом позову, а також документи, на підставі яких він приймався - суду були надані як в межах цієї справи разом з позовом, так і у межах попередньої судової справи                             № 362/5315/24, провадження 2/362/2553/24.
Вказував на те, що ним було надано докази отримання даних письмових вимог і пояснень товариством, приватним нотаріусом та  приватним виконавцем, при цьому жодна із сторін не відреагувала на таке звернення.
Окрім того зазначає, що  суду неодноразово надавалася інформація і докази з Міністерства юстиції України, які додані до позову і надавалися у вказаній попередній судовій справі, про відсутність відомостей фактичного знаходження Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та архіву вказаного нотаріуса, однак суд такі докази та пояснення проігнорував.
Вважає, що судом було також проігноровано той факт, що він як позивач по справі, фактично позбавлений інших можливостей надати суду необхідні докази, оскільки є військовослужбовцем  ЗСУ та знаходиться в зоні бойових дій, де виконує бойові завдання по обороні держави від російських загарбників.
Окрім того, зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 153 ЦПК  України, взагалі не розглянув його заяву про забезпечення позову, яка подавалася ним разом із позовом.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
З  досліджених матеріалів справи  вбачається, що у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.
         Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 17.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований у реєстрі № 1174.
          Також просив  суд  витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 виконавчий напис вчинений нею 17.01.2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 1174, а також документи на підставі яких він був вчинений.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області  від 02 жовтня 2024 року позовну заяву  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню залишено без руху.
 Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
За вимогами частини 6 ст. 177 ЦПК України, до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.
Так, у своїй позовній заяві, позивач просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Однак, при цьому, в порушення вищенаведених норм закону, до позовної заяви позивач не надає належним чином завірену копію оспорюваного виконавчого напису.
Разом з тим, позивач долучає до матеріалів справи клопотання, за якими він звертається до відповідача та третіх осіб з вимогою про витребування копій всіх документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис та не надає доказів неможливості отримання таких документів самостійно або через представника.
Крім того, суд зазначає, що позивач, як сторона виконавчого провадження, що відкрито з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, не позбавлений можливості звернутися до відповідного приватного виконавця із заявою про ознайомлення з матеріалами такого виконавчого провадження самостійно або через представника та надати до суду копію виконавчого напису та доданих до нього документів або у разі відмови на вказане звернення подати до суду докази неможливості самостійного отримання зазначених доказів.
Однак, надані до матеріалів справи документи не свідчать про те, що позивачем вжито всіх належних заходів для отримання необхідних доказів, які стосуються предмету даного спору та що йому було відмовлено в їх наданні або він має якісь перешкоди в їх отриманні.
Отже, оскільки позивачем не дотримані вищенаведені положення ЦПК України, позовна заява має бути залишена без руху відповідно з наданням заявникові строку для усунення недоліків.
13 жовтня 2024 року на виконання вимог ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області  від 02 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків.
У вказаній заяві посилався на те, що докази його звернення до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» та третіх осіб по справі: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича з письмовою вимогою надати сам оспорюваний документ, який є предметом позову, а також документи, на підставі яких він приймався, суду були надані  в межах цієї справи разом з позовом. Вказував на те, що ним також було надано докази отримання даних письмових вимог і пояснень, при цьому жодна із сторін не відреагувала на таке його звернення.
         Окрім того зазначає, що  суду неодноразово надавалася інформація і докази з Міністерства юстиції України, які додані до позову і надавалися у вказаній попередній судовій справі, про відсутність відомостей про фактичне місце  знаходження Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та архіву вказаного нотаріуса, однак суд такі докази та пояснення проігнорував.
Вважає, що судом було також проігноровано той факт, що він, як позивач по справі, фактично позбавлений інших можливостей надати суду необхідні докази, оскільки є військовослужбовцем  ЗСУ та знаходиться в зоні бойових дій, де виконує бойові завдання по обороні держави від російських загарбників.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року позовну заяву  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню  повернуто позивачу.
 Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що вимоги ухвали суду про залишення позову без руху належним чином позивачем виконано не було, оскільки, всупереч вимог ч. 6ст. 177 ЦПК України, позивачем не надано до позовної заяви копії спірного виконавчого напису та документів, на підставі якого вчинено вказаний виконавчий напис.  На виконання ухвали від 02.10.2024 року позивач надав лише заяву про усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що позивачем не вжито всіх належних заходів для отримання необхідних доказів, що стосуються предмету спору.
 Колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції не погоджується,  з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
Статтею  13 ЦПК України визначено, що  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені у статті 175 ЦПК України. Так, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 у прохальній частині позову просив суд витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 виконавчий напис вчинений нею 17.01.2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 1174, а також документи на підставі яких він був вчинений.
На підтвердження неможливості отримати самостійно вказані докази, позивачем до позовної заяви було надано докази направлення ним та отримання  відповідачем та третіми особами заяви про витребування   копії виконавчого напису нотаріуса  та документів, на підставі яких було вчинено вказаний  виконавчий напис нотаріуса № 1174 від 17.01.2020 року.
Окрім того, із відповіді на запит позивача до Міністерства юстиції України останнім було повідомлено, що наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2021 року №931/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату №5 від 19.02.2021 року  свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 17.01.2008 року НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 , анульовано.
З викладеного вбачається, що  позивачем  разом з позовною заявою було надано до суду  докази на підтвердження  вчинення ним всіх необхідних дій для витребування доказів  у справі, яких у нього особисто немає. Проте, самостійно отримати вказані докази позивач не зміг, а тому подав до суду першої інстанції клопотання про витребування вказаних доказів судом в порядку вимог ст. 83, 84 ЦПК України. 
Суд першої інстанції  зазначених доводів  позивача та  наданих на підтвердження цих доводів доказів не врахував,  клопотання позивача про витребування доказів не вирішив та прийшов до помилкового висновку про  наявність підстав для залишення позовної заяви без руху  з підстав ненадання  таких доказів самим позивачем і наявності у нього можливості такі докази надати самостійно.
При цьому, відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Пунктами 7, 10, 19 ч. 2 ст. 197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
У п. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Таким чином, питання щодо доведеності обставин, якими обґрунтовуються вимоги позивача, належності, допустимості, достатності достовірності доказів, вирішуються судом на стадії судового розгляду, а не на стадії відкриття провадження у справі та перевірки відповідності позовної заяви вимогам щодо її форми та змісту.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у порушення вищезазначених норм процесуального права суд першої інстанції не надав обгрунтованої оцінки доводам позивача щодо неможливості самостійного отримання ним необхідних доказів та дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви з підстав не усунення недоліків позовної заяви.
У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.
Згідно з ч.6 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вище викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційнускаргу позивача  ОСОБА_1 слід задовольнити, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2024 рокускасувати. Цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 13, 83, 84, 175, 177, 185, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року скасувати.
Цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий:                                              Судді: