Унікальний номер справи 753/21465/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6457/2025
Головуючий у суді першої інстанції І.К. Цимбал
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

         Постанова
       Іменем    України
 
24 лютого  2025 року                                                                                          місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого  Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
сторони
 
позивач                       ОСОБА_1 
відповідач                   ОСОБА_2 
відповідач                  ОСОБА_3 
відповідач                  ОСОБА_4 
 
розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року,
 
у с т а н о в и в :
 
В провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири.
11.11.2024 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 разом із заявою, про поновлення процесуального строку для його подання, в обґрунтування якої відповідач зазначив, що не отримував своєчасно від суду процесуальні документи, оскільки перебував і перебуває на стаціонарному лікуванні у реабілітаційному центрі, а його родина перебуває за кордоном. Після того як відповідач отримав відповідні документи, він направив відзив та заяву про поновлення строку для його прийняття, оскільки в іншому випадку він не зможе заперечувати обставини позову, що порушить права відповідача на захист. Відповідач вважає причину пропуску строку для подачі відзиву поважною і просить його поновити.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 , про поновлення процесуального строку для подання відзиву у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, відмовлено.   
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував що ним подано до суду заяву про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, з викладенням поважності причин пропуску строку подання відзиву. 
Зауважує, що 10.09.2024 отримав позовну заяву з додатками в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва та був повідомлений  про призначення судового засідання на 19.09.2024, але повідомив суд, що перебував на реабілітації і зазначив, що йому у зв`язку із цим  потрібен додатковий час на реалізацію своїх прав.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що суд не врахував в ухвалі чому, з яких підстав, апелянтом пропущено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивачем ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 подано до суду відзив на апеляційну скаргу.
Зазначає, що станом на 10.09.2024 ОСОБА_2 було достеменно відомо про наявність на розгляді в суді справи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири і він отримав всі документи, які були подані позивачкою на підтвердження позовних вимог під час звернення до суду. 
16.09.2024 ОСОБА_2 особисто через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , у зв`язку із проходженням ресоціалізації від шкідливих звичок  в центрі для чоловіків «Право на життя». При цьому  відзив на позовну заяву було подано до суду 11.11.2024,  тобто після спливу строку на подання відзиву, встановленого ухвалою суду. 
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що ОСОБА_2 перебуває в реабілітаційному центрі та дотримується суворої дисципліни ізоляції, що не завадило йому 18.11.2024 укласти договір про надання правничої допомоги з адвокатом та вчасно подати апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.
Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановлено процесуальним законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (стаття 174 ЦПК України).
Згідно із частинами першою, сьомою, восьмою статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У статті 191 ЦПК України передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право, зокрема надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Вказані норми сприяють уникненню зловживань відповідачем (його законними або уповноваженими представниками) процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів (доказів) в будь-який час на стадії розгляду справи.
При поданні заяв по суті справи відповідач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
У справі, яка переглядається, встановлено, що 10.09.2024 відповідач отримав позовну заяву з додатками в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва та був повідомлений про призначення судового засідання на 19.09.2024, що підтверджується відповідною  розпискою (т. II а.с. 37).
Отже, слід дійти висновку, що станом на 10.09.2024 апелянту було достаменно відомо про наявність на розгляді в суді справи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири і він отримав всі документи, які були подані позивачкою на підтвердження позовних вимог під час звернення до суду. 
Таким чином, кінцевою датою 15 - денного строку на подачу відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 для відповідача ОСОБА_2 є 25.09.2024.
При цьому відзив на позовну заяву було подано до суду лише 11.11.2024, тобто після спливу строку на подання відзиву, встановленого ухвалою суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Колегія суддів відзначає, що під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.
Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк.
Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Крім того, розумні строки в цивільному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
Поновлення процесуального строку без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Отже, безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно із статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи встановлені обставини процесуальних відносин сторін та зазначені вимоги закону і практики ЄСПЛ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені заяви ОСОБА_2 , про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви та доданих до неї матеріалів відповідач особисто отримав 10.09.2024 та на думку колегії суддів апелянтом не наведено поважних причин, які об`єктивно перешкоджали відповідачу реалізувати своє право на подання відзиву у встановлений п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали.
Юридична необізнаність ОСОБА_2 є суб`єктивною обставиною для вирішення питання поновлення пропущеного строку та не являється належним підтвердженням того, що перешкоджало йому звернутись самостійно або через уповноваженого представника з відзивом вчасно, тобто у строк, який встановлений законом і судом, для подання відзиву на позовну заяву після отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
Як на підставу пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву апелянт посилається на те, що він з 15.01.2024 проходить курс ресоціалізації від шкідливих звичок в соціальному центрі для чоловіків «Право на життя» за адресою: АДРЕСА_1 .
Також апелянтом було подано до суду копії довідок Благодійної організації «ФОНД АСПЕРН», де вказано про те, що останній перебував з дітьми, якими опікується Благодійна організація «ФОНД АСПЕРН», з 28.08.2022 по 12.01.2023 та те, що останній перебував в евакуації разом з працівниками та підопічними Благодійної організації «ФОНД АСПЕРН», з 26.02.2022 по 27.08.2022.
Як вбачається з матеріалів справи 17.09.2024 за вх. № 63217 Дарницьким районним судом м. Києва зареєстровано клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, подане ним особисто до канцелярії суду.  (т. II а.с. 38). 
Отже, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 мав змогу вчасно подати відзив на апеляційну скаргу.   
Колегія суддів наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість у справі, яка переглядається, відповідач не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Відповідач не навів вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальне права з метою його захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним відзиву на позовну заяву не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Водночас пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку відповідача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_2 про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву є законним і обґрунтованим, оскільки відповідач пропустив строк на подання відзиву до суду та не вказав жодних причин щодо поважності його пропуску.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на ту обставину, що він не позбавлений можливості викласти свої заперечення проти позову у інший передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, а саме як подача суду його письмових пояснень. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскаржувана ухвала суду першої інстанції у даній справі відповідає обставинам справи та постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства, обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового забору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
 
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
                                                                                           Л. Д.  Поливач
 
                                                                                           А. М.  Стрижеус
 
                                                                                           О. І.  Шкоріна