П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/19796/24	

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Кравченко К. В., Шевчук О. А.
за участі секретаря – Алексєєвої Н. М.

представника ОСОБА_1 – адвоката Шугалевича І.В.

представника ГУНП в Одеській області – Дмитрієнко К.В., Лисого С.О.

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу адвоката Шугалевича Ігоря Васильовича, в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі за позовом адвоката Шугалевича Ігоря Васильовича, в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2024 року адвокат Шугалевич  І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області  (далі – ГУНП в  Одеській області ) в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №1446 від 06.06.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області», за яким до капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, з урахуванням змін внесених наказом №1864 від 20.07.2024;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №921 о/с від 21.06.2024 «По особовому складу», за  яким капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті  77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції);
- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 21.06.2024;
- стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного  з 21.06.2024 по день ухвалення рішення суду;
- допустити до негайного виконання рішення суду, в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 21.06.2024 та в частині  стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місяць; 
- стягнути з ГУНП в Одеській області   на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Пояснюючи обставини позову, адвокат ОСОБА_2 зазначає, що його довірительку притягнули до дисциплінарної відповідальності та наклали  дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку зі вчиненням, останньої, протиправних дій стосовно службової інформації, а саме  її копіюванні, що призвело до витоку даних, що зберігаються і обробляються в Інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ITC ІПНП), щодо транспортних засобів з реєстраційними номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..
Обґрунтовуючи незаконність наказів про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та відповідно і про звільнення, адвокат наголошує на такому.
По – перше, на його думку, відбулося  порушення права ОСОБА_1 на захист та недотримання мети та завдань інституту службового розслідування.
На думку адвоката Шугалевича І.В.,   ОСОБА_1 протиправно було відмовлено в ознайомленні  з матеріалами службового розслідування з посиланням на те, що документи, які там знаходяться містять інформацію  з обмеженим доступом, а також персональні дані інших осіб, які не підлягають розголошенню відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» та в інтересах слідства. 
Окрім того наголошено, що більша частина обсягу матеріалів даного службового розслідування складаються з копій матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, в якому, здійснюється посадовими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Києві.
Наведена відповідь, як вважає адвокат ОСОБА_2 ,  з урахуванням процесуального статусу ОСОБА_1 , в рамках відповідного кримінального провадження, лише підтверджує дійсну мету та завдання проведеного службового розслідування, яке не має нічого спільного з повним, всебічним та неупередженим з`ясуванням фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, зокрема на предмет того, чи мав місце такий дисциплінарний проступок в цілому.
По – друге, адвокат вказує на недотримання процедури дисциплінарного провадження, що виразилося в тому, що дисциплінарне провадження стосовно його довірительки здійснювали оперативні співробітники  Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі – ДВБ НПУ), які приймали безпосередню участь при проведенні слідчої (розшукової дії), а саме обшуку службового кабінету ОСОБА_1 . 
На переконання адвоката, це є порушенням вимог частини 4 статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі – Дисциплінарний статут).

По -  третє,  адвокат ОСОБА_2 зазначає що дисциплінарна комісія, в рамках службового розслідування, всупереч відповідної практики Верховного Суду, не  здобула будь-яких доказів на підтвердження того, що в діях ОСОБА_1 є склад дисциплінарного проступку, в результаті чого, з огляду на проміжні результати досудового розслідування (проміжні процесуальні документи), всупереч презумпції невинуватості,  притягнуло, останню, до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Як указує адвокат,  інкриміноване ОСОБА_1 кримінальне правопорушення (а відтак і інкримінований дисциплінарний проступок) ґрунтується на тому, що позивачка, на прохання співробітника Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, переглянула відомості в Інформаційному порталі Національної поліції України щодо окремих транспортних засобів та осіб, а в подальшому вказаний співробітник допустив витік відповідної інформації.
До того ж, є важливим, як заявляє представник позивачки, те, що його довірителька не розголошувала стороннім особам жодної конфіденційної інформації, а також не  допускала її розголошення з приватною  або будь – якою іншою метою.

По – четверте,  за твердженням представника позивачки,  інкриміновані ОСОБА_1 порушення, не містять посилань на причинний зв`язок  між інкримінованими діями та відповідними наслідками.
Пояснюючи даний довід, представник позивачки, проаналізувавши положення нормативно-правових актів, що перелічені в оскаржуваному наказі №1446 від 06.06.2024 і   які, нібито порушила  його довірителька, зазначив, що проведений відповідний  аналіз, не надає можливість зробити висновок,  які конкретно дії ОСОБА_1 потягли за собою настання відповідних наслідків. 

По - п`яте, адвокат Шугалевич  І.В. наголошує на тому, що наказ про внесення змін до оскаржуваного наказу №1446 від 06.06.2024, прийнятий поза межами дисциплінарного провадження, з порушенням частин 1, 2 статті  21 Дисциплінарного статуту, а також суперечить змісту висновку про результати службового розслідування від 05.06.2023. 
Обґрунтовуючи наведене адвокат указує, що зміст наказу №1864 від 20.07.2024 фактично зводиться до інкримінування не лише інших порушень норм діючого законодавства, в порівнянні з наказом №1446 від 06.06.2024, але й до фактичного викладу інших обставин, інкримінованого ОСОБА_1 , дисциплінарного проступку.
Фактично, на його думку,  склалася ситуація, коли ОСОБА_1 , всупереч приписів частини 1 статті  21 Дисциплінарного статуту  інкриміноване нове дисциплінарне правопорушення  від якого, остання, повинна захищатися не в рамках дисциплінарного провадження, а в рамках даної адміністративної справи.

Окрім того, порівнюючи зміст  висновку службового розслідування та наказу №1864 від 20.07.2024, представник позивачки встановив, що у згаданому висновку ОСОБА_1 звинувачують у несанкціонованих протиправних діях зі службовою інформацією, що зберігається та обробляється  в ITC ІПНП, а саме в її копіюванні  стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .. 
Натомість у наказі №1864 від 20.07.2024 наведені звинувачення стосуються лише ОСОБА_3 .
Резюмуючи викладене,  представник наголошує про очевидність того,  що наказ №1864 від 20.07.2024 про внесення змін до наказу №1446 від 06.06.2024 не відповідає змісту висновку за результатами службового розслідування від 05.06.2024, що додатково свідчить про його незаконність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року, ухваленого за правилами загального позовного провадження, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Підставами для відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив таке.

Насамперед суд відзначив, що позивачка, будучи особою, що взяла на себе  зобов`язання про дотримання вимог стосовно нерозголошення відомостей добутих в результаті роботи в інформаційно-телекомунікаційних системах,  мала розуміти та усвідомлювати, що безконтрольний вхід (на виконання прохань інших співробітників без підтверджуючих документів) до системи та отримання/розповсюдження відповідних відомостей навіть іншим співробітникам – є незаконним та протиправним. Позивачка могла й повинна була припустити, що при безпідставній передачі інформації іншим особам існує вірогідність її витоку. 

Досліджуючи довід адвоката Шугалевича  І.В. про порушення  права ОСОБА_1 на захист, під час проведення службового розслідування, суд зазначив, що позивачка  не забажала ознайомлюватись з матеріалами службового розслідування, незважаючи на отримання від ГУНП в Одеській області відповідного листа, що свідчить, на думку суду, про безпідставність наведеного доводу.
Також суд критично поставився до доводів адвоката Шугалевича  І.В. про заінтересованість членів дисциплінарної комісії в результатах службового розслідування, з огляду на те, що обшук 06.12.2023 у службовому кабінеті Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводився не оперативниками ДВБ НПУ, а прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних справах слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури Ганночка Р.О..
Понад те, на думку суду,  враховуючи, що на момент проведення службового розслідування ані позивачка, ані її представник, не звернулись із скаргами/клопотаннями про відвід працівників ДВБ НПУ, маючи таку можливість, всі їх припущення про зацікавленість членів дисциплінарної комісії є хибними.

Стосовно доводів адвоката Шугалевича  І.В., що ГУНП в Одеській області не здобуто будь-яких доказів на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, а відтак всупереч презумпції невинуватості, останню, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, суд першої інстанції дійшов  таких висновків.
На думку суду, дисциплінарною комісією зібрано достатні, достовірні, допустимі та належні докази, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку в незалежності від матеріалів досудового розслідування.
Суд критично оцінив доводи адвоката ОСОБА_2 про відсутність постанови суду про адміністративне правопорушення або ж вироку суду, які б доводили вину його довірительки та зауважив, що в межах розгляду цієї справи, не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивачки при вчиненні нею адміністративного або кримінального правопорушення, а надається правова оцінка наявності або відсутності вчинення нею саме дисциплінарного проступку та, відповідно, оцінка обґрунтованості та законності висновків відповідача про порушення позивачкою службової дисципліни, що має наслідком застосування дисциплінарного стягнення.
На переконання суду першої інстанції, аналіз зібраних та досліджених судом доказів повністю підтверджує правильність висновку службового розслідування та факт порушення позивачкою службової дисципліни внаслідок невиконання визначених законом обов`язків поліцейського та недотримання позивачкою професійно-етичних норм поведінки поліцейських, що призвело до вчинку, який дискредитує звання поліцейського.
Суд звернув увагу, що визначаючи вид дисциплінарного стягнення ГУНП в Одеській області обґрунтовано врахувало, що   ОСОБА_1 повторно допустила порушення дисципліни за ідентичних обставин, оскільки в грудні 2023 року позивачка вже притягалась до дисциплінарної відповідальності, у вигляді звільнення з посади, за порушення того ж Положення про ІКС «ІПНП» у зв`язку із перевіркою відомостей в цілях не пов`язаних зі службовою діяльністю. 

Досліджуючи останній довід  адвоката Шугалевича  І.В., що  відомості викладені в наказі  №1864 від 20.07.2024 інкримінують ОСОБА_1  інші порушення законодавства, а також містять інший виклад  обставин, в порівнянні з наказом №1446 від 06.06.2024,  суд установив, що  за наказом №1864 від 20.07.2024 виключено порушення позивачкою абзацу 4 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських та  замінено порушення підпунктів 2.38 та 2.39 пункту 2 Посадової інструкції на підпункт 2.26 пункту 2, а також виключені відомості про копіювання інформації щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
На думку суду, наведені виправлення не свідчать про виклад інших обставин встановленого дисциплінарного проступку, беручи до уваги те, що Верховний Суд у постанові від 21.03.2024  у справі №580/1611/23 дійшов висновку, що за правилами формальної логіки наказ про внесення змін не може мати самостійного значення без основного наказу, до якого ці зміни внесені.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.

Адвокат Шугалевич  І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі зазначає про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволенні позову.

По – перше, адвокат зазначив про неповне з`ясування судом  першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що виразилося  у відсутності доказів, з боку ГУНП в Одеській області,  щодо наявності або ж відсутності підстав у ОСОБА_1  для входу та перегляду відповідної інформації в ІТС «ІПНП».
Як пояснює скаржник, при відібранні, в ході службового розслідування,  відповідних письмових пояснень від керівників позивачки,  остання та її представник,  будь-якої участі в цьому не приймали, а відтак і не могли жодним чином ставити питання та отримувати на них відповіді.
Додатково,  скаржник указує, що суд першої інстанції не надав відповіді на ключові його аргументи.

По - друге, скаржник заявляє  про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
На його думку, це виражається в тому, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував, якими матеріалами (доказами) підтверджується висновок службового розслідування, що ОСОБА_1 , маючи доступ до інформації, яка оброблюється в ITC ІПНП вчинила несанкціоновані дії, спрямовані на копіювання інформації стосовно транспортних засобів та особи та направила  відповідну інформацію ОСОБА_7 , який,  у свою чергу,  збував відповідні дані через мережу Інтернет.
Аналогічно, як вважає скаржник, є непідтверджений висновок суду першої інстанції, що особи  та автомобілі щодо яких було отримано інформацію не проходили, як фігуранти  в оперативно-розшуковій справі або щодо них було відсутнє доручення органу досудового розслідування та дізнання.
По – третє, адвокат Шугалевич І.В. вказує про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Зокрема, на його думку, суд першої інстанції зазначивши, що ОСОБА_1 знехтувала правом на ознайомлення з матеріалами службового розслідування, в той же час залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 було запропоновано винятково ознайомитися з матеріалами, які стали підставою для призначення службового розслідування.
Представник позивачки наголошує, що, боку ГУНП в Одеській області не було наведено будь-яких аргументів та доводів, які б могли виправдати відмову в наданні ОСОБА_1 для ознайомлення усіх матеріалів службового розслідування, враховуючи її процесуальний статус, в тому числі, в рамках відповідного кримінального провадження.
Звертається увага скаржником також на те, що оперативні працівники, які виступають на стороні обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні та  проводять відповідні процесуальні дії, збирають докази, мають доступ до матеріалів кримінального провадження,  не можуть бути об`єктивними при подальшому  здійсненні дисциплінарного провадження щодо однієї і тієї ж особи.
Понад те,  за твердженням скаржника,  саме член дисциплінарної комісії  повинен повідомити керівника, що призначив службове розслідування  про наявність своєї зацікавленості (частина 4 статті 15 Дисциплінарного статуту).

По - четверте, адвокат Шугалевич  І.В. вказує  про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що виразилося у безпідставному розгляді даної справи у письмовому провадженні у зв`язку з неявкою сторін.
Як стверджує адвокат, його неявка до суду була пов`язана з поважними причинами, позаяк він приймав участь в інших судових засіданнях у м. Києві.
На його переконання, у зв`язку з розглядом даної справи у письмовому провадженні  не були в повій мірі реалізовані процесуальні права його довірительці.

У відзиві на апеляцію представник ГУНП в Одеській області зазначає, що повністю погоджується з ухваленим судовим рішенням, вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з`ясував усі обставини по справі та надав їм належну оцінку.
Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, представник ГУНП в Одеській області вважає їх безпідставними, необґрунтованими, а апеляцію такою, що не може бути задоволена.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Шугалевич  І.В., представляючи інтереси ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити.
Представниця ГУНП в  Одеській області Дмитрієнко  К.В.  та представник Лисий С.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з лютого 2021 року проходила службу на посадах оперуповноваженого, а також старшого оперуповноваженого  відділу кримінальної поліції  Білгород – Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області (далі - Білгород-Дністровський РВП ГУНП в Одеській області), має звання капітан поліції.
Відповідно до Посадової інструкції оперуповноваженого відділу кримінальної поліції  Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 , у тому числі:
 виконує письмові доручення слідчого, вказівки прокурора та ухвали слідчого судді, суду і запити повноважених державних органів, установ та  організації  про проведення оперативно – розшукових дій, гласних та негласних слідчих (розшукових) дій;
заводить та веде оперативно – розшукові справи, справи контрольного спостереження та справи оперативного супроводження  кримінальних проваджень (по закріпленому напрямку роботи, території зони обслуговування) та веде облікову документацію за результатами оперативно – розшукової діяльності;
систематизує, проводить аналіз та накопичує в справі контрольного спостережного провадження інформацію щодо виявлення злочинної діяльності (поліції роботи, території зони обслуговування.
У зв`язку з перебуванням на вказаних посадах, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання дотримуватися вимог про нерозголошення персональних даних (т.1 а.с.48)
Відповідно до цього документа, ОСОБА_1 зобов`язувалася:
не опрацьовувати інформацію або пошукові запити до інформаційних підсистем системи ІПНП, якщо це не пов`язано з безпосереднім виконанням покладених службових обов`язків;
не використовувати інформацію з системи ІПНП з приватною  або будь – якою іншою метою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків;
не  фотографувати, не копіювати та не розповсюджувати інформацію з систем ІПНП у випадках, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків.

На адресу начальника ГУНП в Одеській області надійшла доповідна записка начальника Управління Головної інспекції ГУНП в Одеській області від 03.05.2024 вих. №55/1306, про порушення службової дисципліни окремими посадовими особами Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, у тому числі неналежного виконання службових обов`язків оперуповноваженими відділу кримінальної поліції  капітаном поліції ОСОБА_8 , старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 та лейтенантом поліції ОСОБА_10 , зокрема щодо збуту інформації з ІТС ІППН, що призвело до проведення обшуків за їх місцем проживання та повідомленням ТУ ДБР, розташованого у місці Києві, їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення  в рамках досудового розслідування, відомості про яке 18.07.2023 внесено до ЄРДР за № 42023110000000227 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті  28, частиною 2 статті  361-2, частиною 3 статті  362 Кримінального кодексу  України (далі - КК України).
Також на адресу керівника  ГУНП в Одеській області 06.05.2024  від Одеського Департаменту внутрішньої безпеки  ГУНП в Одеській області  за вх. № 4838 надійшло подання для усунення виявлених недоліків та вжиття відповідних заходів реагування. 
У зазначеному поданні, зокрема, зазначено, що капітан поліції ОСОБА_1 систематично вчиняла дії щодо несанкціонованого копіювання  і збуту інформації з автоматизованої системи ІПНП, доступ до якої, їй надано у зв`язку з виконанням службових повноважень та професійних обов`язків. Наведені дії  призвели до витоку відомостей з обмеженим доступом, в тому числі про персональні дані різних осіб.
Також звернута увага на наявність в діях, у тому числі і ОСОБА_1 ,   ознак не тільки кримінального правопорушення, але і дисциплінарного проступку, у зв`язку з чим, висловлено прохання призначити службове розслідування та включити до складу дисциплінарної комісії працівників Одеського ДВБ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та ОСОБА_12 
13.05.2024  відповідно до наказу начальника ГУНП в Одеській області за № 1200, з метою повної та всебічної перевірки відомостей викладених в доповідній записці начальника Управління  Головної інспекції ГУНП в Одеській області від 03.05.2024 щодо порушення службової дисципліни ОСОБА_1 призначено службове розслідування та затверджено склад дисциплінарної комісії, головою якої визначено підполковника поліції ОСОБА_13 .
Із зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 15.05.2024 року під підпис.
27.05.2024 наказом начальника ГУНП в Одеській області № 1325 продовжено строк службового розслідування до 07.06.2024 року.
Відповідно до наказу ГУНП в Одеській області від 13.05.2024 №700- о/с ОСОБА_1 була відсторонена від виконання службових обовязків на період проведення службового розслідування.
Під час проведення службового розслідування, в рамках наданих процесуальних повноважень, члени дисциплінарної комісії, опитали безпосередніх учасників подій (поліцейських Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області), серед яких і ОСОБА_1 (пояснення від 22.05.2024 року).
У своїх пояснення ОСОБА_1 зазначила, що на підставі наказу начальника Білгород – Дністровського районного відділу поліції №13  від 03.01.2023 була закріплена за напрямком організаційно – методичної роботи, а саме ведення обліків доручень слідчих на проведення слідчих (розшукових) дій, листування з підрозділами НПУ та МВС, ухвал суддів щодо примусових приводів до суду та контролю за їх своєчасним виконанням,  забезпечення доповнення Інтегрованої інформаційно – пошукової системи НПУ. 
Виконуючи такі посадові обов`язки, як пояснювала ОСОБА_1 , вона мала доступ до інформаційної пошукової системи «Цунами»   за особистим логином.
Окрім того, за її поясненнями, вона також проводила перевірки осіб, транспортних засобів, подій та фактів зареєстрованих в Білгород-Дністровському РВП ГУНП в Одеській області, готувала вибірки зареєстрованих матеріалів, кримінальних правопорушень,  інформації щодо виставлення статистичних карток за формою-2.
У  зв`язку з наявністю у неї  доступу до ITC ІПНП, як заявила ОСОБА_1 , до неї звертається велика кількість працівників відділу карного розшуку з проханням перевірити осіб, мобільні термінали, номери сім – карт, транспортні засоби, а також зробити вибірки фактів вчинення злочинів на їх території обслуговування. При цьому, як вона вказує, таке звернення може бути при особистому спілкуванні в її кабінеті, а може бути і в телефонному режимі. За її твердженням, вона не пам`ятає  яких осіб вона перевіряла та для кого із співробітників.
На запитання осіб, що проводили службове розслідування, за чиєю вказівкою, в тому числі можливо і ОСОБА_7 був здійснений запит на перевірку  транспортних засобів з реєстраційними номерами   НОМЕР_1 ,   НОМЕР_4 ,   НОМЕР_5 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,   ОСОБА_1 відповіла, що не пам`ятає.  
Також, за її твердженням, вона не пам`ятає  чи передавала вона дану інформацію за допомогою мессенджера «WHATSAPP» ОСОБА_7 .
На виконання службового листа Управління карного розшуку ГУНП в Одеській області від 13.09.2024, Управління інформаційно – аналітичної підтримки ГУНП в Одеській області надало відомості про історію запитів користувачів до інформаційно –комунікаційної системи  «Інформаційний портал національної поліції України»,  що були здійснені старшим оперуповноваженим  відділу кримінальної поліції  Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції Семейченко К.О.
Згідно  витягів з лог – журналів запитів в ІТС ІПНП ОСОБА_1 запитувала:
29.09.2023 інформацію стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
17.07.2023 інформацію стосовно транспортного засобу за реєстраційним номером     НОМЕР_4 ;
10.07.2023 інформацію стосовно транспортного засобу за реєстраційним номером      НОМЕР_1 ;
13.07.2023 інформацію стосовно транспортного засобу   за реєстраційним номером   НОМЕР_5 .   
Як випливає з висновку службового розслідування у ОСОБА_1 були відсутні правові підстави для входу, опрацювання та отримання інформації  з бази даних ITC ІПНП щодо обставин викладених вище.
 05.06.2024  дисциплінарна комісія склала висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими посадовими особами Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.
Відповідно до цього висновку,   ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Начальник ГУНП в Одеській області  06.06.2024  прийняв наказ № 1446 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності  працівників Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.
Відповідно до пункту 3 даного наказу за порушення вимог пунктів 1, 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, частини 1 статті 8 та підпунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частин 1та 2 статті 28, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22, частини 1 статті 24, статей 38, 43 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 2 статті 11 Закону України «Про інформацію», частини 3 статті 10, частини 2  статті 14 Закону України «Про захист персональних даних», пункту 6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 №676, абзаців 2,3,4,6,12 пункту 1, абзацу 5 пункту 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, підпунктів 2.3, 2.4 пункту 2, підпунктів 4.5, 4.6 пункту 4 Посадової інструкції оперуповноваженого відділу кримінальної поліції  Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, що виразилось у несанкціонованих протиправних діях із службовою інформацією, а саме її копіюванні, що призвело до витоку даних, що зберігаються і обробляються в ITC ІПНП, щодо транспортних засобів з реєстраційними номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 (0092463) застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
21.06.2024 начальник ГУНП в Одеській області прийняв наказ №921/ос «По особовому складу».
За змістом вказаного наказу, оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції  за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»

Наказом ГУНП в Одеській області № 1864 від 20.07.2024  внесено зміни до наказу ГУНП в Одеській області № 1446 від 06.06.2024 року та викладено пункт 3 наказу в новій редакції:
« За порушення вимог пунктів 1, 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, частини 1 статті 8 та пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частин 1 та 2 статті 28, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22, частини 1 статті 24, статей 38, 43 Закону України «Про запобігання корупції», частини 2 статті 11 Закону України «Про інформацію», частини 3 статті 10, частини 2 статті 14 Закону України «Про захист персональних даних», пункту 6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 № 676, абзаців другого, третього, шостого, дванадцятого пункту 1, абзацу п`ятого пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, підпункту 2.6 пункту 2, підпунктів 4.5, 4.6 пункту 4 Посадової інструкції оперуповноваженого відділу кримінальної поліції  Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, що виразилось у несанкціонованих протиправних діях із службовою інформацією, а саме її копіюванні, що призвело до витоку даних, що зберігаються і обробляються в ITC ІПНП, щодо транспортних засобів з реєстраційними номерами НОМЕР_1 , КА0395CK, КА5553AB, громадянина ОСОБА_3 , до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 (0092463) застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції".

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, вважаючи, що звільнення позивачки за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580- VIII, відбулося на законних підставах, виходив із того, що матеріалами службового розслідування, в повній мірі, доведено факт порушення позивачем службової дисципліни. До того ж, суд указав, що порушення позивачем службової дисципліни  підтверджується зібраними та проаналізованими у справі доказами.
Порушення службової дисципліни, на думку суду першої інстанції, виразилося в тому, що позивачка, вчинила дії, що порушують службову дисципліну та підривають авторитет поліції 
Колегія суддів не погоджується з такою правовою позицією суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015  №580-VIII (Закон №580-VIII) 
Статтею 3 Закону №580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина 3 статті 11 Закону №580-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до частини 1 статті  17 наведеного Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Аналізуючи норми законодавства, порушення яких ставиться в провину ОСОБА_1  колегія суддів установила, що по – перше це частина 1 статті 8, пункти 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 та 2 статті 28, частина 1 статті 64 Закону №580-VIII.
За приписами частини1 статті 8 Закону №580-VIII  поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією    та законами України.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Також поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Стаття 28 Закону №580-VIII встановлює відповідальність за протиправне використання інформаційних ресурсів.
Частини 1 та 2 даної статті унормовують, що поліція вживає всіх заходів для недопущення будь-яких порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації.  Поліцейські та особи, які відповідно до цього Закону мають доступ до інформаційних ресурсів єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України та інших інформаційно-комунікаційних систем (інформаційних ресурсів), несуть персональну дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинені ними діяння, що призвели до порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації.
За приписами частини 1 статті 64 Закону №580-VIII 1 особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:
«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Також, позивачці ставиться в провину  порушення статті 22, частини 1 статті 24, статей 38-43  Закону України «Про запобігання корупції», пункту  2 статті  11 Закону України «Про інформацію», частини  3 статті  10, частини  2 статті  14 Закону України «Про захист персональних даних», пункту  6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції», затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 № 676, абзаців  2, 3,  6, 12 пункту 1, абзацу  5 пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179, а також посадових інструкцій.
Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010  № 2297-VI (далі - Закон №2297-VI)  використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.
Частиною 2 статті 14 Закону №2297-VI передбачено, що поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII  (далі – Закон №1700-VII)  особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
Згідно частини 1 статті 24 Закону №1700-VII особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 
1) відмовитися від пропозиції;
2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 
3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 
4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Статті 38 та 43 Закону №1700-VII  визначають, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.
Особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, не розголошують і не використовують в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, крім випадків, встановлених законом.
Зазначаючи про порушення позивачкою  норм Дисциплінарного статуту, ГУНП в Одеській області  указує на пункти 1,2 частини 3 статті 1 цього нормативного акта.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України №580-VIII, зобов`язує поліцейського:
1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;
2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;
Далі, вказуючи на порушення ОСОБА_1 абзаців 2,3,6, 12  пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, дисциплінарна комісія ГУНП в Херсонській області зазначає, що поліцейський повинен:
професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;
неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України    «Про Національну поліцію»,    «Про запобігання корупції»    та іншими актами законодавства України.
Узагальнення викладених норм, дає підстави вважати, що  дії ОСОБА_1 кваліфіковані дисциплінарною комісією ГУНП в Одеській області, як неналежне, непрофесійне  виконання, останньою,  обов`язків поліцейського,  вчинення ним дій, які порушують права і свободи людини, пов`язаних з обробкою інформації, що  підриває авторитет Національної поліції України, а також кваліфіковані як  порушення антикорупційного законодавства.
Пункт 6 частини 1 статті 77 Закон №580- VIII унормовує, що  поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема,  у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.
Аналізуючи обґрунтованість доводів суду першої інстанції про порушення позивачем службової дисципліни та наявності в його діях складу дисциплінарного проступку, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини 1 статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 даного Статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За пунктом 2 розділу ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про:
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення;
повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.
За пунктом 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити:
наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;
наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;
ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;
обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;
відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
вид і розмір заподіяної шкоди;
причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №893  у резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються:
висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.
За приписами пункту 7 згаданого Порядку збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:
одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;
одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи.

Відповідаючи на доводи апеляції адвоката  Шугалевича  І.В. про неповне з`ясування судом  першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що виразилося  у відсутності доказів  стосовно обґрунтування в  судовому рішенні  вчинення ОСОБА_1 несанкціонованих дій, спрямованих на копіювання інформації стосовно транспортних засобів та особи  та направлення її  на мессенджер «WHATSAPP» мобільного телефону ОСОБА_7 , колегія суддів  установила таке.

Як було встановлено, дисциплінарною комісією, а також не заперечувалося ОСОБА_1 , вона, можливо, на прохання лейтенанта поліції ОСОБА_7 опрацьовувала  та отримувала інформацію з бази даних ІКС «ІПНП», щодо громадянина ОСОБА_3 та автомобілів державний реєстраційний номер   НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер    НОМЕР_1 ,  державний реєстраційний номер   НОМЕР_5 . 
У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що у зв`язку з великим об`ємом роботи щодо надання інформації з  ІТС ІПНП, вона фізично не може запам`ятати  уповноважених осіб, які до неї звертаються з відповідними запитами.
Проте, вона може стверджувати, що не  використовувала інформацію, отриману з системи ІПНП з приватною або будь-якою іншою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків, метою.

Вирішуючи питання, чи є у наведених вище діях   ОСОБА_1  склад дисциплінарного проступку, колегія суддів дійшла таких висновків.

Положенням про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 03.08.2017 №676 (далі – Положення №676) , визначені основні завдання, призначення, суб`єкти та структура інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також умови її функціонування.
Пунктом 2 розділу І Положення №676, передбачено, що інформаційно-комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України” (далі – ІТС ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є функціональною підсистемою єдиної інформаційної системи МВС (далі - ЄІС МВС).
Власником системи ІТС ІПНП є Національна поліція України (пункт 1 розділу IV Положення №676).
Відповідно до пунктів 3-6 розділу IV Положення №676 користувачами системи ІПНП є: посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в системі ІПНП; фізичні особи та інші уповноважені посадові особи суб`єктів ЄІС МВС, яким в установленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в ЄІС МВС.
Ідентифікація користувача та підтвердження цілісності даних, що обробляються в системі ІПНП, забезпечуються застосуванням електронного підпису або інших програмно-технічних засобів авторизації користувачів та забезпечення цілісності даних.
Кожна дія користувача щодо отримання інформації з інформаційних ресурсів системи ІПНП фіксується у спеціальному електронному архіві.
Користувачі системи ІПНП зобов`язані не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка їм стала відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, відповідають за достовірність інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП, та зобов`язані дотримуватися законодавства у сфері захисту інформації.
Відповідно до пункту 2 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку надання права доступу користувачам до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», затверджених головою Національної поліції України 24.01.2020, терміни вживаються в таких значеннях:
- логін - алфавітно-цифровий набір символів, що ідентифікує користувача в системі ІПНП. Логін має бути унікальним в межах системи ІПНП;
- пароль - секретна      інформація автентифікації, що являє собою послідовність символів, які відповідають вимогам політики інформаційної безпеки;
- реєстрація користувача - процедура надання користувачу унікального ідентифікатора (логіна) в системі ІПНП.
Згідно з пунктом 1 розділу ІХ Методичних рекомендацій користувач системи ІПНП несе персональну дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинені ними діяння, що призвели до порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації в системі ІПНП.
Пунктом 4 розділу ІХ Методичних рекомендацій встановлено, що користувачам системи ІПНП заборонено:
1) використовувати інформацію, отриману з системи ІПНП з приватною або будь-якою іншою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків, метою. Авторизовані користувачі системи ІПНП зобов`язані використовувати інформацію з системи ІПНП виключно в рамках законодавства;
2) фотографувати, копіювати та розповсюджувати інформацію з системи ІПНП у випадках, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків;
3) виконувати запити щодо отримання інформації, які завідомо наддадуть значний беззмістовний набір даних (наприклад: пошук усіх осіб, які мають у прізвищі літеру "а", або пошук осіб, які проживають у місті Києві);
4) використовувати для доступу до системи ІПНП не власний обліковий запис (логін та пароль);
5) в будь-яких випадках передавати свої облікові дані (логін та пароль) іншим особам, у тому числі керівникам, підлеглим працівникам підрозділів (служби).

Якщо проаналізувати викладені вище нормативно – правові акти, що регулюють професійну діяльність ОСОБА_1 то можна виділити такі основні аспекти її діяльності.  Вона, як користувач  системи ІПНП  не має право;
опрацьовувати інформацію або пошукові запити до інформаційних підсистем системи ІПНП, якщо це не пов`язано з безпосереднім виконанням покладених службових обов`язків;
не використовувати інформацію з системи ІПНП з приватною  або будь – якою іншою метою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків;
не  фотографувати, не копіювати та не розповсюджувати інформацію з систем ІПНП у випадках, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків.
Як випливає з відібраних адвокатом в рамках Закону України  «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» письмових пояснень оперуповноважених Відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, останніми, підтверджується, що практика усних прохань щодо перегляду ОСОБА_1 інформації в базі ІПНП є сталою.
За твердженнями даних осіб, нормативно – правовими актами не встановлено отримання інформації з бази ІПНП виключно  за письмовим дорученням, розпорядженням або   іншими документами, які обов`язково повинні бути викладені в письмові формі.
Відсутність правового регулювання, яка повинна бути  форма запиту адресованого користувачу системи ІПНП на отримання інформації, підтвердили представники ГУНП в Одеській області.
Як мовилося вище дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Якщо проаналізувати пункти Посадової інструкції, порушення яких інкримінується ОСОБА_1 у висновку службового розслідування, з`являються  підстави стверджувати про недоведеність обставин невиконання чи неналежного виконання, останньою,  обов`язків поліцейського або виходи за їх межі. 
Так,  відсутні факти, що ОСОБА_1  не виконує обов`язки стосовно розробки та реалізації відповідних оперативно – розшукових заходів за справами оперативного обліку, що знаходиться в неї в провадженні,  що вона невикористовує, або неналежне використовує свої повноваження,, що вона вчинила правопорушення під час виконання службових обов`язків.
Відсутні, в матеріалах службового розслідування,  належні, допустимі та достовірні докази, що ОСОБА_1 розголошувала стороннім особам  конфіденційну інформації, яка була нею здобута з ІТС ІПНП, а також не допускала її збут з приватною або будь-якою іншою метою.
Вочевидь, є необґрунтованим, зазначення в оскаржуваному наказі, що дії   ОСОБА_1 виразились у «несанкціонованих протиправних діях із службовою інформацією, а саме її копіюванні, що призвело до витоку даних, що зберігаються і обробляються в ІТС ІПНП», адже вони не ґрунтується на зібраних дисциплінарною комісією матеріалах.
Так, згідно відповіді Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України від 11.01.2024 №31/1-25-вих-24: «На адресу ДІАП заявки щодо несанкціонованого втручання в роботу облікових записів зазначених користувачів не надходило»
Слід погодитися з доводами адвоката Шугалевича І.В. про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не впевнився та не встановив чи є докази того, що його довірителька здійснювала в ІТС ІПНП опрацювання інформації, її копіювання, фотографування та розповсюдження, і це  не було пов`язано з виконанням її службових обов`язків. 
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020, ухваленої у справі №649/9717/19, за аналогічними правовідносинами, висловив таку правову позицію.
На думку суду касаційної інстанції, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.  Верховний Суд наголосив, що  суб`єкт владних повноважень, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.
У постанові від 30.09.2020 у справі №200/142/20-А, Верховний Суд звернув увагу на те, що у висновку службового розслідування дисциплінарна комісія відтворила виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які у своїй сукупності надали органам досудового розслідування підстави допускати, що позивач вчинив кримінальне правопорушення та надав йому правову кваліфікацію. Проте, конкретних фактів порушення позивачем службової дисципліни чи відомостей щодо вчинення ним будь-яких інших дій, які можна кваліфікувати як дисциплінарний проступок, у висновку службового розслідування не зазначено.
Аналізуючи наведену практику Верховного Суду слід резюмувати, що дійсно, дисциплінарна комісія може використовувати матеріали кримінального провадження, однак дисциплінарна комісія не може обґрунтовувати своє рішення винятково з огляду на проміжні результати досудового розслідування (проміжні документи), без самостійного проведення дій, спрямованих на збирання та оцінку доказів вчинення дисциплінарного проступку.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з правовою позицією адвоката Шугалевича І.В.,  що дисциплінарною комісією в рамках службового розслідування всупереч відповідної практики Верховного Суду, не було здобуто будь-яких доказів на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, а відтак слід визнати протиправними та скасувати накази ГУНП в Одеській області:
за №1446 від 06.06.2024 про застосування  до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, з урахуванням змін внесених наказом №1864 від 20.07.2024;
за №921 о/с від 21.06.2024 про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону  №580- VIII (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції).
Витребувані, ухвалою суду апеляційної інстанції,  докази, що містилися в кримінальній справі за обвинуваченням, у тому числі і ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті  28, частиною 2 статті  361-2, частиною 3 статті  362 КК України, до уваги, новим складом колегії суддів не беруться, оскільки вони не були предметом дослідження дисциплінарної комісії.

Відповідаючи на довід апеляції про протиправність наказу №1864 від 20.07.2024, позаяк він прийнятий поза межами дисциплінарного провадження, що є порушенням частин 1 та 2 статті 21 Дисциплінарного Статуту, колегія суддів установила таке. 
Частина 1 та 2 статті  21 Дисциплінарного статуту унормовують, що  дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.
У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
Як випливає з фактичних обставин справи, висновок за результатами службового розслідування був затверджений 05.06.2024, в той час як згаданий вище наказ постановлений 20.07.2024, тобто поза межами процедури дисциплінарного провадження. 

Суд першої інстанції, розглядаючи дані обставини вважав, що  виправлення, які були внесені наказом №1864 від 20.07.2024, а саме заначено порушення іншої норми  Правил етичної поведінки поліцейських та порушення інших норм  Посадової інструкції не свідчать про виклад інших обставин, установленого дисциплінарного проступку.
Беручи до уваги те, постанову  Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №580/1611/23, суд першої інстанції заявив, що за правилами формальної логіки, наказ про внесення змін не може мати самостійного значення без основного наказу, до якого ці зміни внесені.
Проте, колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції  та вважає обґрунтованими доводи адвоката Шугалевича І.В., що зміст наказу №1864 від 20.07.2024 фактично зводиться до інкримінування не лише інших порушень норм діючого законодавства, в порівнянні з наказом №1446 від 06.06.2024, але й до фактичного викладу інших обставин інкримінованого ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
Отож, колегія суддів висновує, що наказ №1864 від 20.07.2024 про внесення змін до наказу №1446 від 06.06.2024 не відповідає змісту висновку за результатами службового розслідування від 05.06.2024, що додатково свідчить про його незаконність.

Досліджуючи довід адвоката Шугалевіча І.В. про невідповідність обставинам справи висновків суду першої інстанції, що ОСОБА_1 знехтувала правом на ознайомлення з матеріалами службового розслідування, оскільки його довірительки було відмовлено в ознайомленні з  усіма матеріалів службового розслідування, колегія суддів установила таке.

Частиною 1 та 2  статті 18 Дисциплінарного статуту  встановлено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;
2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;
3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених    Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України    «Про захист персональних даних»,    «Про державну таємницю»    та іншими законами;
4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;
5) користуватися правничою допомогою.

За фактичними обставинами даної справи, ОСОБА_1 неодноразово (15.05.2024, 16.05.2024, 21.05.2024) зверталася до керівника Управління кримінального розшуку ГУНП в Одеській області з клопотаннями про  ознайомлення з матеріалами призначеного службового розслідування; про надання  необхідного та достатнього часу для укладення договору про надання правничої допомоги, а також для надання письмових пояснень та реалізації інших процесуальних прав (надання документів та матеріалів, які стосуються обставин, що досліджуються в рамках службового розслідування; ініціювання клопотань, в цілях забезпечення його повноти, всебічності та неупередженості).

21.05.2024 начальник  Управління кримінального розшуку ГУНП в Одеській області надав відповідь на клопотання ОСОБА_1 , зазначивши,  що запитувані документи,  містять інформацію з обмеженим доступом, а також персональні дані інших осіб, які не підлягають розголошенню відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» та в інтересах слідства. 
До того ж, у відповіді наголошується, що більша частина обсягу матеріалів  службового розслідування складаються з копій матеріалів кримінального провадження, тобто, наявні документи/носії інформації у матеріалах службового розслідування, призначеного наказом ГУНП від 13.05.2024 №1200, мають пряме відношення до відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні. 
Повідомлено ОСОБА_1 що з матеріалами службового розслідування, які стали підставою для його призначення вона можете ознайомитись 22.05.2024 о 10:00 год. за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 12, каб. №323.
Ураховуючи, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості  користуватися правами, встановленими статтею 18 Дисциплінарного статуту, є підстави вважати обґрунтованим довід адвоката Шугалевича І.В. про порушення права  його довірительки  на захист та погодитися з тим, що відмова в ознайомленні з матеріалами службового розслідування  є формальною, враховуючи її процесуальний статус в рамках відповідного кримінального провадження.
Аналізуючи доводи адвоката Шугалевича І.В. про те, що оперативні працівники, які виступають на стороні обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні та  проводять відповідні процесуальні дії, збирають докази, мають доступ до матеріалів кримінального провадження,  не можуть бути об`єктивними при подальшому  здійсненні дисциплінарного провадження щодо однієї і тієї ж особи, суд апеляційної інстанції встановив таке.
В обґрунтування  заявленого доводу, адвокат Шугалевич І.В. зазначив, що в склад дисциплінарної комісії ввійшли  старший оперуповноважений Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки  майор поліції В. Топчий  та оперуповноважений вказаного Департаменту капітан поліції ОСОБА_14 , які  за твердженням  адвоката приймали участь у проведенні  слідчої (розшукової) дії у вигляді обшуку службового кабінету   ОСОБА_1 ..
Як випливає з матеріалів справи обшук у службовому кабінеті Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводився прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних справах слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_15 , а залучені оперативні робітники, у розумінні положень статті 41 Кримінального процесуального кодексу України були його виконавцями.
Вирішуючи питання чи мали право згадані особи  бути включені до складу дисциплінарної комісії, колегія суддів проаналізувавши  частину  4 статті 15 Дисциплінарного Статуту, а також пункт 10 Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 (далі – Положення №893), встановила, що  забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. 
Оцінюючи обставини справи  під кутом зору наведених норм,  колегія суддів зауважує, що  Дисциплінарний статут не містить визначення хто є «зацікавленими особами», а відтак це є оціночна категорія, визначення якої має ґрунтуватися на доказах. 
Себто факт особистої зацікавленості у результатах службового розслідування повинен бути доведений доказами, дослідженими у встановленому процесуальному порядку.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Цей же принцип включено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства (пункт 4 частини 3 статті 2 КАС України). 
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78    цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, на позивачку в даній справі  також покладається обов`язок  надати достовірні докази щодо  упередженості та зацікавленість оперуповноважених Департаменту внутрішньої безпеки у результатах проведення службового розслідування, адже принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Водночас доказів про упередженість та зацікавленість оперуповноважених В. Топчия  та ОСОБА_16 в проведенні службового розслідування, адвокат Шугалевич І.В. та його довірителька суду не надали.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що оперуповноважені В. Топчий та І. Поляков не є  суб`єктами прийняття жодних процесуальних рішень в рамках розслідування кримінального провадження стосовно   ОСОБА_1 , а отже й не можуть жодним чином впливати на  хід цього провадження в розумінні положень 41 Кримінального процесуального кодексу України .
Є, на думку суду апеляційної інстанції правильним зауваження суду першої інстанції, що позивачка під час проведення службового розслідування не скористалася пунктом 6 розділу V Положення № 893, яким передбачено право поліцейського подавати уповноваженому керівнику письмову скаргу на дії осіб, які його проводять.
Окрім того, дослідивши висновок службового розслідування, колегія суддів установила, що в ньому не фіксується жодних обставин, які могли б мати наслідком виникнення у оперуповноважених   ОСОБА_17 та ОСОБА_16 упередженого ставлення до позивача,  не містяться доказів наявності будь-яких конфліктів між членами дисциплінарної комісії та позивачем під час проведення цього службового розслідування.
Суд апеляційної інстанції також зауважує, що дисциплінарна комісія, яка, в  даному випадку, складалася з 10 осіб,  є колегіальним органом і  всі рішення приймає  колегіально.
Повертаючись до висновку службового розслідування, слід зауважити, що жоден з десяти членів дисциплінарної комісії не висловив окремої думки щодо прийнятого стосовно позивачки рішення.
За таких обставин, на переконання суду, це свідчить про повну згоду членів дисциплінарної комісії у питаннях, що підлягали дослідженню та оцінці в межах цього службового розслідування.
Насамкінець, слід акцентувати увагу на тому, що дисциплінарна комісія вносить лише пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення, однак остаточне рішення з цього приводу приймається уповноваженим керівником, рішення якого може бути відмінним від пропозицій та висновків дисциплінарної комісії. 
При цьому, начальник ГУНП в Одеській області, яким в межах компетенції приймалося рішення про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності та неупередженість якого, останньою, під сумнів не ставилася, будь-яких порушень, вчинених, під час проведення службового розслідування, не виявив.
За таких обставин та правового регулювання, колегія суддів відкидає доводи адвоката Шугалевича І.В.  про  порушення ГУНП в Одеській області процедури формування дисциплінарної комісії.

Надаючи оцінку доводу адвоката Шугалевича І.В. про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилося у безпідставному розгляді даної справи у письмовому провадженні у зв`язку з неявкою сторін, колегія суддів установила таке.
Відкриваючи 01.07.2024 провадження в цій справі, суд вирішив її розглядати за правилами загального позовного провадження. Провівши підготовче провадження, суд його закрив 04.09.2024 та призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.09.2024 о 14-30.
Представник ГУНП в Одеській області та адвокат Шугалевич І.В. звернулися до суду першої інстанції з клопотаннями про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю  в інших справах.
Водночас, як випливає із судового рішення, суд розглянувши дані клопотання вирішив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Вирішуючи  питання  чи надають викладені вище обставини вважати, що суд першої інстанції допустив  порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, колегія дійшла наступних висновків.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 205 КАС України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Варто відзначити, що відмова суду перенести засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому процесі, та розгляд справи без захисника є порушенням статті  6 (право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Саме такого висновку дійшов Європейський суд з прав людини     у справі «Бартая проти Грузії».
За таких умов, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  зобов`язаний був відкласти розгляд даної справи та надати учасникам  справи  скористатися в судовому засіданні правами, які встановлені статтею 44 КАС України.
Водночас, за приписами частини 3 статті 317 КАС України таке порушення норм процесуального права не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції враховує таке.
Час вимушеного прогулу позивача складає з 22.06.2024  (наступний день за останнім днем служби) по 17.03.2025 (дата ухвалення рішення судом апеляційної інстанції про поновлення позивачки на службі).
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015  №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.
Спеціальним нормативно-правовим актом є Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016  за №669/28799 (далі – Порядок №260).
Верховний Суд у постанові від 21.11.2018  у справі № 808/928/16, де вирішувалося питання, у тому числі про стягнення на користь поліцейського суми середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу, відзначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.
Таким чином, ураховуючи, що, на день звільнення позивача зі служби в поліції, норми вказаного Порядку № 260, який є спеціальним нормативно-правовим актом для нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським, є чинними, вони підлягають застосуванню для визначення розміру грошового забезпечення.
Так, пунктом 5 розділу ІІІ Порядку № 260 встановлено, що за поліцейським, відстороненим від виконання службових обов`язків (посади) у зв`язку з проведенням щодо нього службового розслідування в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України, прийняттям відповідною місцевою радою резолюції недовіри, здійсненням щодо нього кримінального провадження, зберігаються всі види грошового забезпечення, які були йому встановлені до відсторонення, крім премії.
Поліцейський вважається відстороненим від виконання службових обов`язків з дати видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою.
Рішення про відсторонення поліцейського від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення на посаду, шляхом видання письмового наказу.
Пунктом 9 розділу І Порядку №260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Слід зазначити, що даним нормативним актом встановлений порядок обрахунку виплати грошового забезпечення поліцейського за кожний календарний день, що за суттю аналогічно поняттю середньої заробітної плати. Так, вказана сума визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
З цього приводу існує усталена судова практика Верховного Суду, зокрема, постанови від 14.11.2019 (справа № 814/695/16) та від 19.07.2018 (справа №805/1110/17-а), де вказано, що зі змісту Порядку № 260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, слідує, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби, за методикою обрахунку розміру грошового забезпечення, вказаному в пункті 9.

Так, зі змісту довідки про доходи вих. №1419 від 08.07.2024, яка міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.256), випливає, що позивачу за травень 2024 року (останній повний місяць роботи, що передував звільненню) нараховано заробітну плату в сумі 14    830,64 грн.
Таким чином, враховуючи, що загальна кількість календарних днів у травні 2024 року становить 31 календарний день, суд дійшов висновку, що середньоденна заробітна плата позивача становить 478,40  грн. (14830,64 грн. / 31 днів = 478,40 грн/день).
З матеріалів справи вбачається, що період вимушеного прогулу позивача з 22.06.2024 (день наступний за днем звільнення) по 17.03.2025 (дата прийняття рішення про поновлення позивача на посаді) складає 269 календарних днів.

Отож, із ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (грошове забезпечення) за період з 22.06.2024 по 17.03.2025 включно в сумі 128 689,60 грн. (478,40 грн/день х 269 календарних днів). Вказана сума зазначена без утримання податків та обов`язкових платежів.

Є помилковими доводи представника позивачки, що його довірителька  повинна бути поновлена на посаді з 21.06.2024 і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу також належить стягнути з цієї дати, позаяк початок відрахування вимушеного прогулу  починається  з наступного дня, після  звільнення особи зі служби.

Аналіз змісту даного судового рішення, як вважає колегія суддів, свідчить про дотриманість критеріїв його мотивованості, оскільки в ньому наявні відповіді на головні аргументи сторін, а також чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких суд обґрунтував свою позицію про задоволення позову, що дає змогу стороні правильно аргументувати, зокрема, доводи касаційної скарги.

У цій справі, суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат, оскільки позивачка, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору та у зв`язку з цим не сплачувала судовий збір за подання позову та апеляційної скарги.

Узагальнюючи викладене колегія суддів висновує, що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Такими підставами, відповідно до частини 1 статті 317 КАС України є:  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини 2 даної статті порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
В контексті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з доводами представника позивачки, що розгляд справи в порядку письмового провадження, призвів до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шугалевича Ігоря Васильовича, в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року - скасувати.
Ухвалити у справі за позовом адвоката Шугалевича Ігоря Васильовича, в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу – нове рішення про часткове задоволення позову.
Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1446 від 06.06.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області», в частині застосування до капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, з урахуванням змін, внесених наказом №1864 від 20.07.2024.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №921 о/с від 21.06.2024 «По особовому складу» про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції).

Поновити на службі в органах Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області з 22 червня 2024 року.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (код за ЄДРПОУ 40108740) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 128 689 (сто двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 60 коп.
Сума стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначена без утримання податків та обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                     суддя                                                            К. В. Кравченко

                     суддя                                                            О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 17.03.2025.