ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2996/25 Справа № 204/5395/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі
апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради 
на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року 
у справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення, –

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року Комунальне підприємство «Дніпроводока нал» Дніпровської міської ради звернулося до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська із зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вимогою про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення.
       Позов мотивований тим, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам.         Між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та відповідачами встановлені фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року «Про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради», абоненту відкрито особовий рахунок. 
       Споживачі зобов`язані оплатити послуги, якщо вони фактично користується ними.         Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати комунальних послуг. 
       Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідачів за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , якій відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , з серпня 2008 року та станом на 31 березня 2024 року, складає 79024 гривні 37 копійок. 
       У зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися із вказаним позовом до суду, в якому він просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості, що утворилася станом на 31 березня 2024 року у розмірі 91047 гривень 87 копійок, яка складається з: суми основного боргу – 79024 гривні 37 копійок (за період з серпня 2008 року та станом на 31 березня 2024 року), інфляційне збільшення суми боргу – 10651 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року) та 3 % річних – 1371 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року), а також сплачений ним судовий збір у сумі 3028 гривень.
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року відмовлено у задоволені позову.

       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

       Учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом позивач повідомлений належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.

Згідно відповіді Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради від 18 червня 2024 року № 02.3-24/623, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 16.04.2004 року по теперішній час (а.с.25).

Згідно відповіді Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради від 18 червня 2024 року № 02.3-24/622, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16.04.2004 року по теперішній час (а.с.26).

Натомість, від відповідачів повернулися конверти з відмітками “адресат відсутній за вказаною адресою” та “за закінченням терміну зберігання”.
       Відповідно до пунктів 3,4 частини 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
       У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі N 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями162,165,258,263,290,295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі N 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі N 911/3113/20). 

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

       Відповідно ч.ч.1,4 ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом господарської діяльності позивача КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 22 березня 2023 року № 72/35 (а. с. 15 та на звороті).
       Відповідно до довідки про та склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 10 квітня 2024 року (а. с. 6), у кв. АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 16 квітня 2004 року); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 16 квітня 2004 року); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (з 04 квітня 2008 року) (а. с. 6).
       Так, позивачем заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення з:  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як безпосередніх споживачів послуг, суми заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з серпня 2008 року по березень 2024 року, з урахуванням 3 % річних та інфляційного збільшення в розмірі 91047 гривень 87 копійок, яка складається з: суми основного боргу – 79024 гривні 37 копійок (за період з серпня 2008 року та станом на 31 березня 2024 року), інфляційне збільшення суми боргу – 10651 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року) та 3 % річних – 1371 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року), на підтвердження чого позивачем надано суду розрахунок заборгованості за два різні періоди: з січня-грудня 1999 року по липень 2018 року (а. с. 9-11) та, з липня 2018 року по березень 2024 року (а. с. 12-14), а також, довідку про склад сім`ї (а. с. 6).
       Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а. с. 6) від 10 квітня 2024 року, у кв. АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 16 квітня 2004 року); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 16 квітня 2004 року); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (з 04 квітня 2008 року) (а. с. 6).
       Із вказаної довідки про склад сім`ї вбачається, що за вказаною адресою зареєстровано 3 осіб, в тому числі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є неповнолітньою, обов`язки щодо утримання якої покладено на батьків та, які не можуть бути перекладені на інших осіб.
       Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості, яка утворилася за період з серпня 2008 року по березень 2024 року, на підтвердження чого надано два різні розрахунки заборгованості: за період з січня-грудня 1999 року по липень 2018 року (а. с. 9-11) та, з липня 2018 року по березень 2024 року включно (а. с 12-14).
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано суду два загальних розрахунки заборгованості за різні періоди: з січня-грудня 1999 року по липень 2018 року (а. с. 9-11) та з липня 2018 року по березень 2024 року (а. с. 12-14), які є необґрунтованим, невмотивованими, арифметично невірними та такими, що не узгоджуються, ані між собою, ані і з іншими доказами у справі, у зв`язку з чим визнані судом неналежними доказами, натомість інших розрахунків заборгованості, в тому числі здійснених власноручно, щодо відповідної кількості зареєстрованих осіб в той чи інший період надання позивачем послуг з водопостачання, а також відповідних розрахунків (із зазначенням обов`язкових вихідних даних) щодо солідарного стягнення з відповідачів інфляційних збитків та 3 % річних, позивачем суду не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність належними, достатніми та допустимими доказами та не аргументованість позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 % річних та інфляційного збільшення в розмірі 91047 гривень 87 копійок, яка складається з: суми основного боргу – 79024 гривні 37 копійок (за період з серпня 2008 року та станом на 31 березня 2024 року), інфляційне збільшення суми боргу – 10651 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року) та 3 % річних – 1371 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року).
       Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
       Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
       Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
       Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
       Нормою ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Нормами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
       Вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.
       Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
       У статті 67 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
       Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
       Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
       Приписами ч. 4 ст. 23 та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з централізованого водопостачання/водовідведення надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання/водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
       Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.
       Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
       Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.
       Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить висновку, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.
       Так, статтею 322 ЦК України визначено, що на власника покладається тягар утримання майна.
       Приписами ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
       Водночас, нормами ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
       Оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 21.05.2021 по 31.03.2024 був повнолітнім, проживав та був зареєстрованим за даною адресою, відповідно користувався послугами, тому колегія суддів вважає, що він є належним солідарним боржником за вказаний період.
       05.08.2024 позивачем було подано до суду першої інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи та врахування при розгляді перелік тарифів, які діяли на час утворення заборгованості та рішення Дніпровської міської ради, якими затверджені норми споживання води. 
       Рішення Дніпровської міської ради, якими затвердженні норми споживання води для населення були долучені до позовної заяви.
       У своєму позові КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради просило про солідарне стягнення з відповідачів: 
       - суми основного боргу, який утворився за період з 08.2008 по 03.2024 у розмірі 79 024,37 грн.;
       - інфляційного збільшення суми боргу, що нараховано за період з 07.2018 по 01.2022 у розмірі 10 651,75 грн.;
       - 3% річних, що нараховано за період з 07.2018 по 01.2022 у розмірі 13 71,75 грн.
       Вказані позовні вимоги підтверджуються розрахунком, оскільки в розрахунку в строкі «03.2024» вказано: в стовпчику «Вх.Сальдо» (борг на 01.03.2024) 77794,77 грн. (загальна заборгованість з 08.2008 по 02.2024) + 719,46 грн. (нараховано за послугу централізоване водопостачання безпосередньо за березень 2024, відображено в стовпчику «Нараховано ЦВП,грн.») + 522,96 грн. (нараховано за послугу централізоване водовідведення безпосередньо за березень 2024, відображено в стовпчику «Нараховано ЦВВ,грн.») + 18,54 грн. + 17,46 грн. (нарахована плата за абонентське обслуговування безпосередньо за березень 2024, відображено в стовпчиках «АБОНП, грн..») - 28,27 грн. (перерахунок за послугу централізоване водопостачання у березні 2024) - 20,55 грн. (перерахунок за послугу централізоване водовідведення у березні 2024) = 79024,37 грн. (заборгованість станом на 31.03.2024). В останній строкі розрахунку в стовпчику «Інфляція» зазначено загальну суму нарахованих інфляційних витрат за період з 07.2018 по 01.2022 у розмірі 10651,75 грн., у стовпчику «3%» вказано загальну суму нарахованих 3% річних за період з 07.2018 по 01.2022 - 1371,75 грн. 
       Заперечень щодо відомостей, викладених у рахунках від відповідачів не надходило.
       Доказів оплати вартості поставленої теплової енергії відповідачами суду не надано.

       Також, як вже зазначалось колегією суддів,  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 21.05.2021 по 31.03.2024 був повнолітнім, проживав та був зареєстрованим за даною адресою, відповідно користувався послугами, тому він є належним солідарним боржником за вказаний період.
       
       Проте, позивачем не було надано детального розрахунку щодо стягнення заборгованості з  ОСОБА_2 за період з 21.05.2021 по 31.03.2024, що позбавляє суд можливості встановити дійсну заборгованість саме ОСОБА_2 . 

       Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги в частині саме солідарного стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення.

       В той час, матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 має перед КП "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення, виходячи з наданого позивачем розрахунку, яка добровільно не сплачується, тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з серпня 2008 року та станом на 31 березня 2024 року за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 79 024 грн. 37 коп. – сума основного боргу, є доведеною та обґрунтованою. 

       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.
       Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до розрахунку позивача, сума заборгованості за основним боргом, тобто, за надані послуги з водопостачання та водовідведення розраховані за період з серпня 2008 року по березень 2024 року станом на 31 березня 2024 року та складає — 79 024,37 грн. 
А з наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних вбачається, що позивачем нараховувалась дана сума за період з липня 2018 по січень 2022 року, з яких: інфляційне збільшення суми боргу – 10651 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року) та 3 % річних – 1371 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року).
Так, відповідно до ч. 1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
При цьому, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.
Пунктом 2 зазначеної вище постанови визначено, що постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Указом Президента України Зеленського В.О. №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України Зеленського В.О. №133/2022 від 14.03.2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год.30 хв. 26.03.2022 року строком на 30 діб. 21.04.2022 року Верховною Радою України прийнято ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про Продовження строку дії в Україні» від 19.04.2022 року №7300, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 25.04.2022 року строком на 30 діб до 25.05.2022 року. Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 «Про Продовження строку дії воєнного стану в Україні» щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 року №573/2022 «Про Продовження строку дії воєнного стану в Україні» щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 року №757/2022 «Про Продовження строку дії воєнного стану в Україні» щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 року №58/2023 «Про Продовження строку дії воєнного стану в Україні» щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 року строком на 90 діб та вподальшому, відповідними Указами Президента України продовжено строк дії воєнного стану і на теперішній час до 09 травня 2025 року.
Тому, враховуючи вище викладене, можливість нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період після 24.02.2022 року не відповідає вимогам вищевикладених нормативно-правових актів.
Оскільки, позивачем здійснено розрахунок 3% відсотків річних та інфляційних втрат відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 грн., із урахування суми заборгованості 79 024,37 грн. та за період саме з липня 2018 по січень 2022 року, з яких: інфляційне збільшення суми боргу – 10651 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року) та 3 % річних – 1371 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року), колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, щодо їх правомірності.
       Таким чином, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення саме з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 % річних та інфляційного збільшення у розмірі 91047 гривень 87 копійок, яка складається з: суми основного боргу – 79024 гривні 37 копійок (за період з серпня 2008 року та станом на 31 березня 2024 року), інфляційне збільшення суми боргу – 10651 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року) та 3 % річних – 1371 гривня 75 копійок (за період з липня 2018 року по січень 2022 року).
       Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частоково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення. Та відмовити у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення.

       Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1  підлягає стягненню на користь позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 7 570 грн.  за подання позовної заяви та апеляційної скарги. 
       Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради – задовольнити частково.
Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
       Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення – задовольнити частково.
       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 % річних та інфляційного збільшення у розмірі 91 047 грн. 87 коп. (дев?яносто одна тисяча сорок сім грн. 87 коп.), з них: 79 024 грн. 37 коп. – сума основного боргу, 1 371 грн. 75 коп. – сума 3% річних та інфляційне збільшення – 10 651 грн. 75 коп. 
У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про солідарне стягнення та до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення — відмовити.
       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради витрати по сплаті судового збору в розмірі 7570 грн. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко