ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/287/25; 22-ц/821/467/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/5605/24 Категорія: 305010900 	Булгакова Г.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Карпенко О.В., 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

особа, яка подає апеляційну скаргу – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2024 року та на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2024 року (у складі судді Булгакової Г.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.09.2024, просила стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на її користь недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 25233,55 грн, а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та складання судового висновку експерта у розмірі 6500 грн.
В обґрунтування позову зазначала, що 01.03.2024 в м. Черкаси по бул. Шевченка, 325 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 210994-20, д.р.н.  НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Chevrolet Lacetti, д.р.н. НОМЕР_2 , який був припаркований та власником якого є ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.03.2024 по справі № 711/1898/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
На момент ДТП відповідальність водія автомобіля ВАЗ 210994-20, р.н. НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219367991 в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». 
04.03.2024 позивачка в електронному вигляді звернулася до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування, надавши всі необхідні документи для отримання такого страхового відшкодування. 07.03.2024 страховик визнав дану подію страховим випадком та визначив розмір страхового відшкодування у сумі 8743 грн. 
В подальшому ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зменшило розмір страхового відшкодування та 11.04.2024 сплатило на користь позивачки страхове відшкодування у розмірі 3967,50 грн. 
ОСОБА_1 не погодилася зі сплаченою сумою страхового відшкодування та 12.04.2024 звернулася до відповідача з вимогою надати документи на підставі яких було оцінено завдану їй майнову шкоду та неодноразово змінено суму страхового відшкодування, а також надала копію рахунку-фактури № СФ-0000108 від 04.04.2024, відповідно до якого орієнтовна вартість робіт та запасних частин, які необхідні для відновлювального ремонту автомобіля за наслідками ДТП становить 47735 грн. Відповідач вказану вимогу проігнорував, жодних документів на вказану вимогу не надав. 
23.04.2024 позивачка повідомила ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 про те, що 26.04.2024 відбудеться експертний огляд пошкодженого автомобіля. 28.04.2024, на замовлення позивачки, було складено висновок за результатами експертного автотоварознавчого дослідження № 021/2024, згідно з яким вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля Chevrolet Lacetti, д.р.н. НОМЕР_2 , що пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди яка відбулась 01.03.2024, в цінах станом на дату ДТП складає 47138,22 грн, вартість матеріального збитку складає 32186,63 грн, а відновлення пошкодженого автомобіля технічно можливе та економічно доцільне. 
В подальшому ФОП ОСОБА_3 було проведено відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля. Вартість відновлювального ремонту разом з вартістю запасних частин становила 47735 грн, які позивач сплатила. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2024 позов задоволено повністю.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» як страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язане сплатити потерпілій особі розмір фактичної завданої шкоди. Твердження відповідача про те, що відповідальними за заподіяння шкоди є дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суд відхилив, оскільки, доказів, які б доводили винуватість у завданні матеріальної шкоди автомобілю іншими особами, крім ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.
02.12.2024 представником позивача – адвокатом Шаховим О.М. до суду першої інстанції було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.12.2024 заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Шахова О.М. задоволено. 
Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Мотивуючи прийняте додаткове рішення, суд зазначив, що адвокатом Шаховим О.М. надано докази, які підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки відповідачем не подано відповідного клопотання про зменшення розміру зазначених витрат та не доведено їх неспівмірність, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Не погоджуючись з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2024, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначено, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.03.2024 у справі № 711/1896/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП. 01.03.2024 о 21:01 год в м. Черкаси по бул. Шевченка, ОСОБА_4 вийшов на проїжджу частину на червоний сигнал пішохідного світлофора, чим спричинив створення аварійної ситуації, а саме: примусив водія автомобіля ВАЗ 210994-20, д.р.н.  НОМЕР_1 , який рухався по дорозі на зелений сигнал світлофора, різко змінити швидкість та напрямок руху. В результаті водій автомобіля ВАЗ 210994-20, д.р.н.  НОМЕР_1 здійснив наїзд на припаркований автомобіль Chevrolet Lacetti, д.р.н. НОМЕР_2 . Враховуючи наведене, скаржник вважає, що майнова шкода, завдана власнику автомобіля Chevrolet Lacetti, д.р.н. НОМЕР_2 підлягає повному відшкодуванню за рахунок винних осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Також в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що достовірним та належним доказом в частині підтвердження розміру шкоди, заподіяної у зв`язку із пошкодженням автомобіля є саме висновок експертизи про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, станом на дату ДТП, а не наданий позивачем Рахунок-фактура № СФ-0000108 від 04.04.2024, оскільки оцінка розміру страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.
14.01.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Шахова О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін.
Зазначає, що стороні позивача невідомі обставини про причетність громадянина ОСОБА_4 до ДТП. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 завдано майнову шкоду ОСОБА_1 . Вказує, що страховик мусить здійснити доплату страхового відшкодування на підставі документів з СТО, що підтверджують реальний розмір понесеного позивачем матеріального збитку.
Не погоджуючись з додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.12.2024, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення скасувати. Вважає, що з огляду на відсутність підстав для стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування, відсутні також підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу
10.02.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Шахова О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу. Звертає увагу суду на те, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не скористалося своїм процесуальним правом та не заявило в суді першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначає, що всі витрати, понесені ОСОБА_1 у даній справі є об`єктивними та реальними, тому додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.12.2024 є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Згідно з пунктами 1, 3 ч. 6 цієї статті для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду, в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно зі ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно?правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» детально регламентовано дії як водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.
Страхове відшкодування – виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з п. п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно?правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до п. п. 36.1, 36.2 ст. 36 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно?правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.
Наведені вище положення законодавства визначають порядок, підстави та розміри відшкодування збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). 
Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони – страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі.
Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону, покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку, на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.
При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст. ст. 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно?правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постанові від 20.03.2019 у справі № 522/438/18 та в постанові від 20.03.2019 у справі № 695/882/15-ц.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.03.2024 в м. Черкаси по бульвару Шевченка, 325 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 210994-20, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу Chevrolet Lacetti, д.р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .
Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21.03.2024 у справі № 711/1898/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Вказане вище судове рішення набрало законної сили 02.04.2024.
На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля ВАЗ 210994-20, д.р.н. НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.219367991 в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».
Відповідно до полісу № ЕР.219367991 страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілого, складає 160000 грн, розмір франшизи 2500 грн (а.с. 70).
Позивачка в електронному вигляді зверталась до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування, надавши всі необхідні документи для отримання такого страхового відшкодування.
Відповідно до платіжної інструкції № 00115538 від 11.04.2024 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 3967,50 грн (а.с. 34).
Також 02.09.2024 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь ОСОБА_1 8333,95 грн страхового відшкодування (а.с. 85).
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 021/2024 від 28.04.2024 вартість відновлювального ремонту (Свр) становить 47138,22 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складових (Сврз) становить 32186,63 грн, коефіцієнт фізичного зносу складових (Ез) становить 0,70. 
З 06.05.2024 по 24.05.2024 ФОП ОСОБА_3 було проведено відновлювальний ремонт автомобіля позивача. 
Згідно з квитанції до прибуткового касового ордеру № 15 від 24.05.2024 ОСОБА_1 було сплачено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача та запасних частин в загальній сумі 47735 грн без ПДВ (30485 грн (вартість робіт) + 6250 грн(витратний матеріал, автоемаль) + 11000 грн (вартість запасних частин)).
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:
Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Е з - коефіцієнт фізичного зносу.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем наведено правильний розрахунок вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а саме: 40035 грн = 30485 + 6250 + 11000 Х (1-0,70).
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.
Судом встановлено, що позивачем документально підтверджено вартість проведеного відновлювального ремонту автомобіля.
А тому, колегія суддів погоджується з висновком, до якого дійшов суд першої інстанції про те, що у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в зв`язку з настанням страхового випадку виникло зобов`язання відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, податку на додану вартість.
Отже, залишок несплаченого страхового відшкодування в розмірі 25233,55 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 40035 грн – розмір франшизи 2500 грн – виплата страхового відшкодування 3967,50 грн – доплата страхового відшкодування 8333,95 грн) підлягає стягненню з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача ОСОБА_1 .
З огляду на наведене вище, апеляційний суд відхиляє доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, про те, що завдана майнова шкода позивачу підлягає повному відшкодуванню за рахунок винних осіб.
За таких обставин, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає.
Щодо правомірності додаткового рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.12.2024, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 2040/6747/18.
Далі, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц , від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18.
Із матеріалів справи судом встановлено, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Шахов О.М. , що підтверджується ордером від 07.06.2024, серія СА № 1084166, договором про надання правової допомоги № 01/03/24-2, додатковою угодою № 1 від 12.04.2024 до договору про надання правової допомоги № 01/03/24-2, актом № 29/11/24 приймання-передачі послуг з надання правової допомоги, рахунком на оплату № 29/11/24 від 29.11.2024.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 винагорода адвоката за надання правової допомоги Клієнту по юридичному супроводу у спірних правовідносинах між Клієнтом та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» попередньо становить 15000 грн, погодинна вартість правової допомоги становить 1000 грн (а.с. 123-124). 
Згідно з актом № 29/11/24 адвокатом Шаховим О.М. було надано такі юридичні послуги:
1)складання, формування та подання позовної заяви. Обсяг – 4 години; вартість – 4000 грн.
2)складання, формування та подання відповіді на відзив. Обсяг – 2 години; вартість – 2000 грн. 
Винагорода адвоката з надання правової допомоги Клієнту згідно з п. 1 додаткової угоди № 1 від 12.04.2024 до договору про надання правової допомоги № 01/03/24-2 складає 6000 грн.
В матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів зазначає, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність. Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи викладене вище та встановлені обставини по справі, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції ухвалене по суті правильне додаткове рішення, а отже підстави для його скасування, відсутні.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не містить.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Шахов О.М. просив стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2000 грн.
Згідно з актом № 14/01/25 адвокатом Шаховим О.М. відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 01/03/24-2 в межах додаткової угоди № 1 від 12.04.2024 було надано наступну послугу: 
-складання, формування та подання відзиву на апеляційну скаргу. Обсяг – 2 години; вартість – 2000 грн.
Винагорода адвоката з надання правової допомоги Клієнту згідно з п. 1 додаткової угоди № 1 від 12.04.2024 до договору про надання правової допомоги № 01/03/24-2 складає 2000 грн.
Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем ОСОБА_1 , вважає, що наявні підстави для відшкодування вказаних витрат з іншої сторони, однак, їх розмір є завищеним з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Шахов О.М. представляв інтереси позивача на всіх стадіях розгляду справи. У зв`язку з цим, його позиція на всіх стадіях розгляду не змінюється, доводи відзиву на апеляційну скаргу є ідентичними доводам відповіді на відзив, поданого ним при розгляді справи в суді першої інстанції, відтак завищеним є як час, витрачений адвокатом на написання відзиву на апеляційну скаргу, так і відповідно вартість вказаної послуги. 
За таких обставин, з урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що з ПрАТ «СК ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2024 року залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2024 року у даній справі залишити без змін.
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2024 року залишити без задоволення.
Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2024 року у даній справі залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн, понесені при розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

О.В. Карпенко