ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 січня 2025 року 	м.Суми	

Справа №587/2710/23 
Номер провадження 22-ц/816/11/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивач - Акціонерне товариство «Кредобанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 грудня 2023 року в складі судді Гончаренко Л.М., ухваленого в м. Суми,

                                                          в с т а н о в и в :

11 вересня 2023 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , вимоги якого заявою від 30 жовтня 2023 року зменшено, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5206/2016 у розмірі 358292,59 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 грудня 2016 року з відповідачем був укладений кредитний договір № 5206/2016, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 705456,68 грн на строк до 01 грудня 2023 року, який згодом було продовжено до 01 червня 2024 року. Договором передбачено, що у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. Банк виконав належним чином свій обов`язок щодо надання кредиту, а відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 358292,59 грн, яка складається з тіла кредиту - 306539,22 грн та відсотків - 51753,37 грн.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 грудня 2023 року позов АТ «Кредобанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №5206/2016 в розмірі 353292,59 грн та судовий збір у розмірі 2684 грн.
ОСОБА_1 з рішенням суду не погодився та, посилаючись на неповно встановлені обставини у справі, їх недоведеність, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи скарги зводяться до того, що відповідач не отримував від банку вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто строк повернення боргу ще не настав, оскільки кредит мав бути повернутий до 01 червня 2024 року.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Кредобанк» просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. На думку позивача, доводи апеляційної скарги є безпідставними, відповідачем не спростовано факт надсилання йому 10 липня 2023 року досудової вимоги на адресу, яку відповідач зазначав при укладенні кредитного договору. Про зміну поштової адреси позичальник не повідомляв позивача, а тому неотримання вимоги через недбалість чи навмисного ухилення від отримання не є підставою для відмови у задоволенні позову про дострокове повернення боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи з підстав, зазначених у заяві задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін до апеляційного суду не є обов`язковою, в минулому засіданні ОСОБА_1 був і надавав пояснення, його позиція є чіткою і зрозумілою.
Клопотання від представника ОСОБА_1 - адвоката Верещагіна Д.Б. про перенесення дати засідання під час розгляду справи в судовому засіданні до колегії суддів не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Вуса А.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5206/2016, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 705456,68 грн на строк до 01 грудня 2023 року. Між сторонами також було погоджено графік погашення заборгованості (а.с. 4-5, 6).
Метою отримання відповідачем кредитних коштів за вказаним кредитним договором було придбання автомобіля, тобто кредит позичальник отримав на споживчі цілі.
02 квітня 2020 року та 23 грудня 2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 з метою зменшення кредитного навантаження на платоспроможність позичальника в умовах карантину, запровадженого в Україні відповідно до Постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року, були укладені Додаткові договори до Кредитного договору №5206/2016 від 12 грудня 2016 року, зокрема, сторони змінили порядок погашення заборгованості шляхом підписання нового графіку платежів (а.с. 7, 8).
04 січня 2023 року між сторонами укладено Додатковий договір до Кредитного договору №5206/2016 від 12 грудня 2016 року, за умовами якого погоджено зміну порядку погашення заборгованості шляхом підписання нового графіку платежів та встановлено термін повернення кредиту до 01 червня 2024 року (а.с. 9,10).
Позивач свої зобов`язання по договору виконав, надав відповідачу кредитні кошти (а.с. 19, 20, 21-49).
ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, а тому станом на 29 серпня 2023 року утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 363292,59 грн, яка складається з боргу по тілу кредиту - 306539,22 грн та боргу по відсоткам - 56753,37 грн (а.с. 17-18).
10 липня 2023 року банк направив відповідачу досудову вимогу про дострокове повернення боргу, який виник станом на 07 липня 2023 року на загальну суму 357472,09 грн, яка складається з 283238,03 грн боргу по тілу кредиту, 23301,19 грн простроченого боргу по тілу кредиту, 41920,69 грн боргу по строкових процентах та 9012,18 грн боргу прострочених процентів. Банк вимагав повернути борг впродовж 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше 35 календарних днів з моменту її надсилання (а.с. 50, 51).
Під час вирішення спору судом ОСОБА_1 04 жовтня 2023 року сплатив 5000 грн на погашення боргу по відсоткам (а.с. 72-74), а також 28 листопада 2023 року перерахував банку 5000 грн на погашення боргу по кредиту (а.с. 102).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе згідно кредитного договору зобов`язання з погашення заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а тому на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості достроково. З урахуванням часткового погашення боргу суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 353292,59 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Розмір кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував, фактично визнає існування боргу.
Доводи відповідача про неотримання досудової вимоги про дострокове повернення боргу не є підставою для скасування судового рішення з наступних підстав.
У ч. 2 ст. 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII, який також встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Чинною до 10 червня 2017 року редакції ч. 10 ст. 11 Закону № 1023-XII було передбачено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон № 1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1023-XII. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон № 1734-VIII, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон № 1023-XII.
У спірних правовідносинах кредит відповідачу видано на споживчі цілі, а дострокову вимогу пред`явлено 10 липня 2023 року за дії Закону України «Про споживче кредитування».
Відтак, ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування», яка діяла на момент пред`явлення банком досудової вимоги у справі, впроваджує процедуру взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості.
Так, зі змісту ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що взаємодія кредитодавця із споживачем, взаємодія з яким передбачена договором про споживчий кредит та який надав згоду на таку взаємодію, при врегулюванні простроченої заборгованості може здійснюватися, у тому числі, шляхом надсилання поштових відправлень із позначкою «Вручити особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи фізичної особи. Під час першої такої взаємодії кредитодавець зобов`язаний повідомити, зокрема, розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до закону. Моментом надання відповідних підтвердних документів є, у тому числі, 23 година 59 хвилин десятого робочого дня з дня направлення кредитодавцем рекомендованого поштового відправлення з описом вкладення, що містило відповідні підтвердні документи, або момент отримання повідомлення про вручення зазначеного поштового відправлення, якщо таке повідомлення отримано кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією раніше зазначеного 10-денного строку.
Вказані вимоги банком виконано, а матеріалами справи підтверджені обставини направлення АТ «Кредобанк» 10 липня 2023 року на вказану відповідачем ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору зареєстровану адресу проживання вимоги про дострокове погашення кредиту протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги але не пізніше 35 календарних днів з моменту її надсилання (а.с. 50, 51).
Крім того, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» позичальників за споживчим кредитом не звільнено від обов`язку повідомляти кредитору поштову адресу, вимушено змінену внаслідок ведення військових дій на території України.
ОСОБА_1 про зміну своєї поштової адреси банк не повідомляв, тому суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що АТ «Кредобанк» належним чином повідомив відповідача про необхідність дострокового повернення кредитних коштів, а сам лише факт неотримання ним письмової вимоги не свідчить про порушення банком досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором споживчого кредиту.
До того ж, станом на день апеляційного перегляду рішення суду строк кредитування за умовами договору сплив (01 червня 2024 року), проте відповідач не надав суду доказів повернення боргу банку. Наявність заборгованості відповідачем не заперечується.
Ураховуючи викладені вище обставини та висновки місцевого суду, з якими повністю погоджується апеляційний суд, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, рішення суду не може бути змінене чи скасоване.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині судового рішення.
Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про часткове задоволення заявлених вимог позову.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                          п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов